ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/554/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 711/7909/25 Категорія: 312000000 	Позарецька С.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Василенко Л.І., 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 січня 2026 року (у складі судді Позарецької С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно отримані кошти в розмірі 11146,45 грн; 3 % річних в розмірі 1263,37 грн; інфляційні втрати в розмірі 6745,35 грн; пеню в розмірі 18071,91 грн, а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
В обґрунтування зазначала, що вона є споживачем послуг, що надаються АТ КБ «Приватбанк». Так, 18.04.2012 позивачем відкрито картковий рахунок, тип карткового рахунку – карта «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом, відповідно до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
З 2012 року позивач активно користувалася картковими рахунками із встановленим кредитним лімітом 15000 грн. 
12.10.2021 при вході в систему віддаленого обслуговування ОСОБА_1 дізналася про те, що 11.10.2021 в період з 08 год 16 хв до 11 год 54 хв з її картки було проведене списання грошових коштів на загальну суму 14986,45 грн з призначенням платежу: «Google Overmobile, London», «Google Supercell, London», «Покупка, Цифрові товари», операції по списанню припинилися лише після закінчення грошових коштів на рахунку.
12.10.2021 ОСОБА_1 невідкладно звернулася у відділення АТ КБ «Приватбанк» для сторнування або повернення коштів по операціям, які нею не здійснювалися, на що спеціалістами відділення були відправлені заявки на повернення коштів і повідомлено про результати їх опрацювання.
Разом з тим, позивач звернулася до органів поліції із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій (заява зареєстрована за № 56197).
11.11.2021 позивачем погашено заборгованість в розмірі 15010 грн.
В період з 03.12.2021 по 22.12.2021 банком було частково здійснено повернення коштів на суму 3840 грн. з призначенням платежу: «Повернення коштів за заявою. Оригінальна картка НОМЕР_1 ». 
По решті заявкам було відмовлено у поверненні коштів, а тому позивач вважала, що кошти у розмірі 11146,45 грн були списані з її карткового рахунку безпідставно, а тому банк повинен їй їх повернути.
У позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 не порушувала умови договору, укладеного із відповідачем, вона не передавала та не повідомляла свій ПІН-код та CVV2 код, жодних підтверджень по списанню коштів (97 транзакцій) на загальну суму 14986,45 грн з призначенням платежу: «Google Overmobile, London», «Google Supercell, London», «Покупка, Цифрові товари», їй не надходило.
Позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 11146,45 грн отримані відповідачем безпідставно та повинні бути повернуті. 
Крім того, вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахувань за ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних в розмірі 1263,37 грн; інфляційних втрат в розмірі 6745,35 грн та пені в розмірі 18071,91 грн.
Також позивач вказувала, що діями (бездіяльністю) відповідача їй було завдано моральної шкоди, яку оцінює у 10000 грн. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.01.2026 у задоволенні позову відмовлено.
На підставі досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач, маючи доступ до сервісу керування своїм банківським рахунком, здійснила ряд активних дій, пов`язаних із втратою її персональних ідентифікаційних даних, CVV2 коду, номеру картки тощо та використанням належного їй телефонного (фінансового) номеру мобільного зв`язку, проявила неуважність та безпечність, надавши третім особам доступ до своїх персональних даних (доступ до карти), чим порушила умови договору про надання банківських послуг від 18.04.2012.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачем ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування зазначає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було порушено умов договору, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк», кредитну картку та їхні реквізити третім особам позивач не передавала, не повідомляла свій ПІН-код та CVV2 код, жодних підтверджень на списання операцій 11.10.2021 в кількості 97 транзакцій на загальну суму 14986,45 грн, з призначенням платежу “GOOGLE Overmobile, London”, “GOOGLE Supercell, London”, “ПОКУПКА, Цифрові товари” останній не надходило.
Зазначає, що відповідач без будь-якого підтвердження здійснив списання коштів на користь неналежного отримувача.
Відтак, скаржник вважає, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд повинен виходити із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Згідно з п. 1 ч. 6 цієї статті для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткових рахунків, їх функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Анкет-заяв про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18.04.2012, які в цілому є Договором про надання банківських послуг.
Договір про надання банківських послуг за своєю правовою природою є змішаним договором та включає в себе, в тому числі, умови договору банківського рахунка з використанням електронного платіжного засобу та договору кредитування карткового рахунку, який є підставою для відкриття карткових/поточних рахунків клієнтам Банку та видачі до них платіжних/кредитних карток, а також видачу кредитних коштів.
Отже, сторони перебувають у цивільних (приватноправових) відносинах щодо відкриття, ведення та обслуговування банківського рахунку та його кредитування, користування електронним платіжним засобом, які регулюються договором, укладеним між ними, та чинним законодавством України (загальним і спеціальним). 
У зв`язку з отриманням банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», позивач є користувачем системи дистанційного обслуговування – платіжного застосунку «Приват24». Вказані обставини сторони не заперечують.
Також матеріалами справи встановлено, що 11.10.2021 з карткового рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «Приватбанк», у межах встановленого кредитного ліміту 15000 грн, було проведене списання грошових коштів у кількості 97 транзакцій, на загальну суму 14986,45 грн з призначенням платежу: «Google Overmobile, London», «Google Supercell, London», «Покупка, Цифрові товари».
12.10.2021 ОСОБА_1 зверталася до АТ КБ «Приватбанк» для повернення коштів по операціям, які, як вона вказує, нею не здійснювалися, на що спеціалістами відділення були відправлені заявки на повернення коштів і повідомлено про результати їх опрацювання, про що свідчать надані позивачем відповідні виписки під назвою «Перевірка статусу заяви та повернення коштів» та надана відповідачем інформація із матеріалів Службового розслідування.
Також, ОСОБА_1 зверталася до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області із заявою про вчинення щодо неї шахрайських дій (заява від 12.10.2021 № 56197, заява від 22.10.2021 № 57963).
Інформація про відкрите кримінальне провадження або постановлення обвинувального вироку відсутня.
Позивачу було здійснено повернення коштів у розмірі 3840 грн з призначенням платежу: «Повернення коштів за заявою. Оригінальна картка НОМЕР_1 ».
По решті заявкам позивача було відмовлено у поверненні коштів у розмірі 11146,45 грн, з підстав того, що кошти повернути неможливо згідно з правилами міжнародної платіжної системи Visa/Masterсard, а також Умовами та Правилами банку; сума транзакції є нижчою за мінімальну суму для оскарження.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Нормою частини першої статті 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Згідно з частиною третьою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка – електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.
Держателем платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту.
Згідно з п. п. 57, 42 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція – будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Неналежна платіжна операція – платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.
Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (частина двадцята статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).
Апеляційний суд враховує, що за вимогами ч. 3 ст. 87 Закону України «Про платіжні системи» платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій.
Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» (Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання Анкети - Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які разом становлять Договір банківських послуг, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.
Як визначено в Умовах та правилах надання банківських послуг, сторони визнають простим електронним підписом – електронні дані, які додаються підписувачем (Клієнтом) до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис, крім кваліфікованого електронного підпису, удосконаленого електронного підпису, електронного підпису Національного банку.
Сторони визнають Простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: OTP-пароль, Одноразовий ідентифікатор, QR-код, ПІН-код, підпис в IVR, біометричні дані Клієнта (голосовий зліпок, відбиток пальця, Face ID), кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», «Сплатити», «Оплатити» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, ініціювати платіжну операцію та підписати відповідну платіжну інструкцію, підписати електронний документ тощо, або якщо інтерфейс відповідного програмного комплексу дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть дії або платіжної операції, платіжну інструкцію на виконання якої Клієнт підписує у спосіб, узгоджений Сторонами вище.
При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта.
У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16 вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно?правової відповідальності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 489/1649/17).
З огляду на викладене, у такій категорії справ встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставою вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (згідно постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18) (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц).
Позивач не довела, що здійснені платіжні операції є неналежними платіжними операціями, оскільки, щоб операція вважалась неналежною, має бути дотримана диспозиція норм Закону України «Про платіжні послуги», а саме наявність вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, внаслідок чого здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів. 
Апеляційний суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження несанкціонованого списання коштів з її рахунку, порушення її прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ «Приватбанк», а відтак, відсутність таких порушень не породжує для неї права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав.
Колегія суддів вважає, що відповідальність за здійснення банківських операцій повністю покладається на саму позивачку.
Отже, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 січня 2026 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді  Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

Л.І. Василенко