Справа № 357/21386/25
Провадження № 2/375/701/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді      Банах-Кокус О.В.,
за участю секретаря судового засідання   Потапенко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), в особі свого представника Усенка М.Г., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі - ТОВ «Селфі Кредит») та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 607131, відповідно до умов якого відповідач отримав 2000,00 грн на умовах визначених договором, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, які пов`язані з виконанням договору.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
ТОВ «Селфі Кредит» виконало зобов`язання за вказаним договором шляхом надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 2000,00 грн.
1 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 01022024-1, за яким право вимоги за договором про споживчий кредит № 607131 від 10 лютого 2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за укладеним з ТОВ «Селфі Кредит», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», кредитним договором № 607131 від 10 лютого 2023 року, тому має заборгованість, яка на дату пред`явлення позову становить 17664,00 грн і складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 15664,00 грн.
За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та відшкодувати за рахунок останнього судові витрати.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Банах-Кокус О.В.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11 березня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, 26 березня 2026 року через систему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. 
Відповідач в судове засідання не з`явилася, 6 квітня 2026 року через канцелярію суду відповідач подала відзив та заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, вимоги відзиву підтримує повністю та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Стислий виклад позиції інших учасників справи
6 квітня 2026 року від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив обгрунтуваний наступними аргументами. 
1. Відповідач стверджує, що в матеріалах позовної заяви відсутні будь-які докази перерахування та отримання ОСОБА_1 коштів, зокрема відсутні оригінали (меморіальних ордерів, квитанцій тощо), позивачем не надано доказів руху грошових коштів, що підтверджували б розмір отриманих відповідачем грошових коштів та об`єм його зобов`язання. Лист директора ТОВ «Пейтек» до ТОВ «Селфі Кредит» про підтвердження переказу грошових коштів не є належним доказом перерахування відповідачу суми кредитних коштів. Підписання кредитного договору не є підтвердженням перерахування коштів за його умовами та не доводить факту видачі (перерахування) позичальнику кредитних коштів.
2. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, також не відображає інформацію про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких сплат за кредитним договором. Інших первинних документів, як то виписки по рахунку, платіжних документів, тощо, на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять. Тому, наданий до суду розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її дійсного розміру, а є документом, що створений самим позивачем, а тому зазначена у ньому інформація за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
3. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі Закон N 3498-ІХ), яким внесено зміни до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 6 п. 5 Розділу І Закону N 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону N3498-ІХ). Відповідно до частини 5 статті 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Тому нарахування відсотків за ставкою 2,2 % суперечить закону та є неправомірним. Виходячи із цього, заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом (420 днів), яка мала нараховуватися первісним кредитором в межах діючих норм закону, (залишок фактичної заборгованості за кредитом) * 1 % (максимальний розмір денної процентної ставки) * 420 день, що дорівнює 8400,00 грн. В такому випадку розмір відсотків за користування кредитом становить 8400,00 гривень: 2000,00 гривень х 1 % х 420 днів = 8400,00 гривень.
4. Керуючись принципом справедливості та верховенства права, а також виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, відповідач просить суд зменшити витарти направничу доапомогу у розмірі 1000,00 грн.

Встановлені судом фактичні обставини справи
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 607131 від 10 лютого 2023 року у електронній формі, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Пунктами 1.3. - 1.4. договору про надання споживчого кредиту № 607131 його сторони погодили, що:
сума (загальний розмір) кредиту становить 2000,00 грн;
строк кредиту 420 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Зі змісту пунктів 1.5.1. - 1.5.2. договору суд встановив, що:
стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.1.4. договору;
знижена процентна ставка - 0,01 % в день та застосовується, якщо споживач до 12.03.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вазаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить дострокове повернення кредиту.
Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . 
У довідці про ідентифікацію ТОВ «Селфі Кредит» підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з яким укладено договір про споживчий кредит № 607131 від 10.02.2023 ідентифікований товариством ТОВ «Селфі Кредит». Акцент підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С616, дата і час відправки одноразового ідентифікатора 10.02.2023, номер телефону: НОМЕР_3 . 
З листа ТОВ «ПЕЙТЕК» від 20 жовнтя 2025 року № 20251020-4360 вбачається, що успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» на суму 2000,00 грн, призначення платежу: зарахування на карту ЕПЗ 5168757427764339, дата та час виконання: 10.02.2023 о 16:33:11.
1 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 01022024-1.
Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 1 лютого 2024 року, акту приймання-передачі реєстру боржників від 1 лютого 2024 року та платіжної інструкції № 74877 від 1 лютого 2024 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит № 607131 від 10 лютого 2023 року.
За даними поденного Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 607131 від 10 лютого 2023 року за період з 10 лютого 2023 року по 1 лютого 2024 року включно, станом на 1 лютого 2024 року заборгованість становить 17664,00 грн і складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 15664,00 грн.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу вих. № 5576/592 від 12 грудня 2025 року, в якій вимагало погасити заборгованість за договором про споживчий кредит № 607131 від 10 лютого 2023 року у сумі 17664,00 грн.
На виконання ухвали суду від 11 березня 2026 року про витребування доказів від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 6 квітня 2026 року на адресу суду надійшов лист, в якому банк повідомив, що на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 . По рахунку № НОМЕР_5 було зарахування коштів на суму 2000,00 грн за період 10.02.2023-10.02.2023.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 19 вересня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 19 вересня 2024 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 (а.с. 146).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частинами 1, 2, 3, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі №191/5077/16 ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 вересня 2020 у справі № 404/502/18 та від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (стаття 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів».
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір про надання споживчого кредиту № 607131 від 10 лютого 2023 року підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», оскільки він акцептував пропозицію позивача та уклав договір шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно із частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Суд відхидяє доводи відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування та отримання ОСОБА_1 коштів, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 . По рахунку № НОМЕР_4 було зарахування коштів на суму 2000,00 грн за період 10.02.2023-10.02.2023.
Щодо тверджень відповідача, що розрахунок заборгованості не є належним доказом та не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Суд зазначає, що розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, судової-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання щодо правильності нарахування заборгованості по кредиту не проводилось, а тому підстави вважати його неналежним доказом відсутні.
На думку суду, такий розрахунок є обґрунтований та відображає усі здійсненні операції та нарахування.
Крім того, відповідач посилається на зміни до Закону України «Про споживче кредитування» від 22 листопада 2023 року, та наводить власний розрахунок нарахування відсотів.
Суд відхиляє посилання відповідача, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати вимоги частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», з огляду на зазначене.
Як вже встановлено з пунктів 1.3., 1.4. та 1.5.1 договору від 10 лютого 2023 року сторонами погоджено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 420 календарних днів (до 04.04.2024). Процентна ставка складає 2,2 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. 
За таких обставин, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, згідно з якими позичальника було повідомлено, зокрема, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким ОСОБА_1 ознайомилася та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді.
Отже, позичальник був повідомлений про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою в кредит.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (далі - Закон) умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 10 лютого 2023 року, тобто до набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню частина 5 статті 8 Закону.
Перехідні положення застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Із системного аналізу вказаних вище норм виходить, що дія пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24 грудня 2023 року; крім того в силу приписів пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24 грудня 2023 року, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З огляду на викладене, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24 грудня 2023 року (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24 грудня 2023 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 12 Закону встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини 3 статті 8 Закону обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі.
Отже, враховуючи, що процентна ставка (у розмірі 2,2% в день), що визначена умовами договору була встановлена ще до вступу (набрання законної сили, а саме 24 грудня 2023 року) Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, зміни до договору про надання споживчого кредиту не вносились, строк дії договору № 607131 від 10 лютого 2023 року після 24 грудня 2023 року не продовжувався, то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає та законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на вказаний кредитний договір не поширюється.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17664,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2000,00 грн, заборгованіть за процентами у розмірі 15664,00 грн.
З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконала, кредитні кошти разом з відсотками не повертає, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», до якого перейшло право вимоги, розмір якої підтверджено позивачем та відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Згідно з приписами пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
За змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до приписів частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правої допомоги від 1 липня 2025 року № 0107, укладений із адвокатським об`єднанням «Апологет», акт надання послуг № 1127 від 8 грудня 2025 року, детальний опис наданих послуг до акту № 1127 від 8 грудня 2025 року. Відповідно до вказаних документів загальна сума витрат на надання правової допомоги склала 8000,00 грн.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).
Проаналізувавши справу на предмет її складності, враховуючи наявну сталу судову практику у таких спорах, встановлені судом обставини справи, кількість судових засідань, а також зміст та обсяг наданих адвокатом послуг і їх вартість, також враховується, що розгляд справи здійснювався за відсутності представника позивача, суд доходить переконання, що зазначений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн є необґрунтованим, оскільки такий не відповідає критерію реальності адвокатських послуг.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу суд вважає обґрунтованим розміром витрати позивача на професійну правову допомогу, наданих у цій справі - 3000,00 грн (вивчення матеріалів справи і складання позовної заяви).
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, як передбачено статтею 4 ЗУ «Про судовий збір».
У силу приписів статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2422,40 грн та витрати на надання правової допомоги у розмірі: 3000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 268, 274-289, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 607131 від 10 лютого 2023 року у розмірі 17664 (сімнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривені 00 копійок.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі гривень) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.ua
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28.
Відповідач:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 13 травня 2026 року.

Суддя       О.В. Банах-Кокус