Справа № 190/1181/26
Провадження №1-кп/190/147/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. П`ятихатки
П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі: -
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за відсутності учасників судового провадження,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м.П`ятихатки Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР 20 квітня 2026 року за № 12026046550000043, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, П`ятихатського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загально середньою освітою, не одружений, на утриманні має малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець В/Ч НОМЕР_1 , старший солдат, на посаді водій-кранівник відділення взводу заготівлі дерев`яних конструкції, відповідно до ст.89 КК України не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її в посаді водій-кранівник відділення взводу заготівлі дерев`яних конструкцій військової частини НОМЕР_1 , дійсно умисно, незаконно, в порушення вимог ст.ст. 9,11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. І - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства, однак, вчинив кримінальний проступок проти життя та здоров`я особи.
19.04.2026 близько 17.30 год. ОСОБА_3 знаходився поблизу території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 разом з раніше йому знайомим ОСОБА_4 , та в цей час та місці у ОСОБА_3 на грунті виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_4 , виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останньому.
У той же день, тобто 19.04.2026 близько 17.40 год. ОСОБА_3 , продовжуючи знаходитись за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій раптопо виниклий злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, підійшов до потерпілого, який у цей час, перебував в положенні сидячи на водійському місці власного автомобіля, та підозрюваний через відкрите вікно водійських дверей наніс близько семи-восьми ударів кулаком правої руки в область лівої половини обличчя та голови ОСОБА_4 . Після чого потерпілий намагаючись вийти з автомобіля змінив положення тіла та обличчя до відчинених дверцят та ОСОБА_3 , продовжуючи перебувати у положенні стоячи поблизу автомобілю наніс потерпілому ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в ділянку скронево-нижньощелепного суглобу праворуч.
Таким чином, відповідно до висновку експерта № 47 «Е»/59 ОСОБА_3 умисно заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин в ділянці кута нижньої щелепи праворуч з переходом на скронево-нижньощелепний суглоб праворуч, синця блідо-синюшного кольору в ділянці кута нижньої щелепи праворуч, синців блідо-синюшного кольору в ділянках нижніх повік обох очей, які як кожне окремо так і в своїй сукупності відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Підстава: «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 пункт 2.3.2, підпункт б), пункт 2.3.5. Діагноз: «Забій нижньої щелепи праворуч» - при встановлені ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, так як він встановлений на підставі суб`єктивних факторів та не підтверджені об`єктивними відомостями. Підстава: «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 пункт 4.6.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.
У відповідності до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 надійшов до суду.
У відповідності до ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акта прокурором додані:
1) письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 , складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;
2) письмова заява потерпілого ОСОБА_4 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;
3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.
В заяві щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеній 26 травня 2026 року в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Згідно заяви, потерпілого ОСОБА_4 від 26 травня 2026 року, останній погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України,суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України,та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, на підставі чого прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути в порядку, визначеному ч. 2 ст. 381 КПК України.
При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України,як умисне заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, яке має незначні скороминущі наслідки.
Суд призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети, кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується, як кримінальний проступок.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція ч. 1 ст. 125 КК передбачає альтернативні види покарань.
Відповідно до статті 65 КК України суд врахував те, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв діяння передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , за час проходження служби характеризується добре, згідно ст.89 КК України раніше не судимий.
За таких обставин суд, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначає ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок. Саме таке покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на думку суду, є справедливим та у розумінні ст. 50 КК України необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1