Справа № 211/13443/25
Провадження № 2/211/1959/26

РІШЕННЯ
іменем України

15 червня 2026 року м. Кривий Ріг 
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Лебеженка В.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Строганової Е.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ступак Яни Олександрівни до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Ступак Я.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , 20.11.2026 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь та на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як повнолітньої доньки, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку; судові витрати по справі.
Адвокат Ступак Я.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду із цим позовом і закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (далі за текстом – відповідач). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2017 року по справі № 211/301/17-ц з відповідача на користь матері позивача - ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини доходу ОСОБА_2 . Починаючи з 01.04.2014 року стягнення аліментів припинено через досягнення позивачем 18 років. Через повномасштабне вторгнення країни-агресора на територію України, з березня 2022 року по теперішній час ОСОБА_1 проживає за кордоном на території Французької Республіки та знаходиться на утриманні матері, оскільки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на її утримання. Після набуття повноліття, позивач продовжила навчання у ліцеї Сен-Шарль у місті Марсель (Французька Республіка), який закінчила у серпні 2025 року. У подальшому, позивач з 01.09.2025 року розпочала навчання на денній формі, на юридичному факультеті Aix-Marseille Universite на території Французької Республіки. Закінчення навчального процесу за даною спеціалізацією передбачено навчальною програмою у 2029 році. У зв`язку з навчанням ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги. Добровільно батько донці матеріальну допомогу не надає, що неодноразово висловлював в особистому листуванні через месенджер - Телеграм. Вважає, що відповідач має можливість допомагати позивачу, що підтверджується його деклараціями за 2023 та 2024 рр., оскільки перебуває на посаді прокурора Криворізької південної окружної прокуратури і має стабільний дохід. Згідно зазначених декларацій, відповідач мав загальний дохід за 2023 рік – 1211960 грн., тобто середньомісячний дохід складав 100996 грн., а у 2024 році – 1080659 грн., тобто середньомісячний дохід складав 90054 грн. Згідно зазначених декларацій відповідач мав можливість зробити накопичення у готівкових коштах у іноземній валюті: у 2023 році – 2000 євро, 6000 доларів США; у 2024 році – 1000 євро, 5000 доларів США. Вважає, що згідно інформації, зазначеної самим відповідачем у деклараціях, останній мав і має достатній рівень доходу для надання допомоги позивачу, яка після досягнення повноліття продовжувала навчання у ліцеї і з 01.09.2025 року продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання. Матір позивача не має фінансової можливості самостійно утримувати дочку, оскільки перебуває на обліку на території Французької Республіки як безробітна, має лише короткострокові робочі контракти. Зазначає, що відповідач не є особою з інвалідністю, є працездатною особою, отримує постійний дохід у вигляді зарплати та пенсії, і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Відповідач не має на своєму утриманні неповнолітніх дітей. Відповідач має батьків пенсіонерів, які проживають окремо у м. Жовті Води у квартирі, що належить позивачу, її сестрі ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. Батьки відповідача є внутрішньо переміщеними особами, які отримують пенсію і допомогу як внутрішньо переміщені особи, мають право на субсидію по сплаті комунальних послуг. Також, відповідач має у власності автомобіль TOYOTA CAMRI, є членом ГБК «ПРОЕКТ». 
Ухвалою суду від 20.01.2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.39).
Не погоджуючись з пред`явленими позовними вимогами, від відповідача ОСОБА_2 10.02.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме у розмірі 1/8 частини, виходячи з наступного. Він має батька ОСОБА_5 та матір ОСОБА_6 , які є пенсіонерами та внутрішньо переміщеними особами, отримують мінімальну пенсію, у зв`язку з чим потребують утримання від нього та перебувають на його утриманні, оскільки інших родичів, які би могли та зобов`язані утримувати батьків, немає. Тобто, на його утриманні перебувають інші особи, що у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України повинно враховуватися при визначенні розміру аліментів. Позивач зазначає, що відповідач матеріально її не утримує, в той же час, на дочку ним було відкрито карту юніора в АКБ «Приватбанк», на яку весь час перебування дочки за кордоном він переказував кошти, а позивач користувалася нею у Французькій Республіці, що вбачається з виписки за рахунком. Крім того позивач зазначає, що згідно декларацій за 2023 та 2024 роки, він отримав дохід 1211960 грн. за 2023 рік, 1080659 грн. за 2024 рік, тобто, середньомісячний дохід за 2023 рік склав 100996 грн, за 2024 рік - 90054 грн., але позивачем не враховано, що з зазначених доходів він заплатив 19, 5 % податків. Зазначив, що у разі стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), позивач буде отримувати аліменти у приблизному розмірі 20000 грн. на місяць, що є непропорційним реальному розміру аліментів в країні, участі кожного з батьків в утриманні дитини, тобто утримання позивача буде покладено тільки на батька. Крім того, позивач зазначає, що закінчення навчального процесу за даною спеціальністю передбачено навчальною програмою у 2029 році, в той же час, відповідно до довідки про навчання, позивач зарахована на навчання на 2025/2026 роки, а аліменти, у відповідності до ст. 199 СК України, стягуються на період навчання, тобто відсутні підстави для стягнення аліментів після 2026 року. Вважає, що враховуючи те, що ОСОБА_1 досягла вісімнадцятирічного віку, навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати і самостійно себе утримувати, а тому потребує матеріальної допомоги та те, що він, як батько, зобов`язаний приймати участь у наданні матеріальної допомоги доньці у зв`язку з навчанням, тягар її утримання не може бути покладений тільки на нього, а відповідно і матір повинна приймати участь у її утриманні, то з нього підлягають стягненню аліменти на період її навчання в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання, а саме до 31.12.2026 року. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. та 1200 грн. витрат на переклад документів, то для їх стягнення відсутні підстави, оскільки, позивачем не надано відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, не надано доказів та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, не надано доказів витрат на переклад документів. Також, вважає, що справа є простою та справи даної категорії слухаються за відсутності сторін, тому вважає, що підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.
16.02.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що запропонований відповідачем розмір - 1/8 частини доходу, є явно недостатнім, таким, що не відповідає реальним потребам дитини та фінансовим можливостям відповідача, і не забезпечує принципу пропорційної участі батьків в утриманні дитини. Згідно з податковими деклараціями, поданими самим відповідачем, його дохід: за 2023 рік - 1 211 960 грн; за 2024 рік - 1 080 659 грн, що свідчить про стабільний високий рівень матеріального забезпечення. Навіть з урахуванням сплати податків, відповідач має істотну фінансову спроможність надавати доньці належну матеріальну допомогу. Також відповідач отримує пенсію, що є ще одним джерелом доходу. Розмір заробітної плати та пенсії відповідача позивачу невідомий, у зв`язку з чим буде подано клопотання про витребування доказів про доходи відповідача, з метою доказування високого рівня доходу останнього в теперішній час та можливістю сплачувати аліменти в розмірі 1/4 від доходу. Посилання відповідача на те, що при стягненні 1/4 частини доходу сума аліментів становитиме близько 20 000 грн, не може розцінюватися як аргумент на користь зменшення аліментів, оскільки закон не встановлює «стелі» аліментів, розмір аліментів має визначатися з урахуванням потреб дитини та можливостей платника, а не «середніх показників по країні». Дочка навчається, фактично позбавлена можливості повноцінно працювати та самостійно себе утримувати, що прямо передбачено п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року. Навпаки, зазначена відповідачем обставина свідчить, що його щомісячний дохід складає 80000 грн. (20000 грн х 4 = 80000 грн). Посилання відповідача на нібито непропорційність розміру аліментів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що обмеження щодо мінімального та максимального розміру аліментів, передбачені статтею 182 СК України, застосовуються виключно до аліментів на неповнолітніх дітей і не поширюються на правовідносини з утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 61-12318св19 суд дійшов правового висновку, що: при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, суд не обмежений мінімальними чи максимальними межами, а повинен виходити з потреб дитини та матеріальних можливостей платника аліментів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 643/13453/19, в якій зазначено, що: положення статті 182 СК України щодо гарантованого мінімального та максимального розміру аліментів не застосовуються до аліментів, які стягуються на повнолітніх дітей відповідно до статей 199, 200 СК України. Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 522/1912/18 наголошено, що: значний розмір доходу платника аліментів сам по собі є підставою для визначення більшого розміру аліментів, оскільки аліменти мають забезпечувати належний рівень життя дитини, а не відповідати абстрактним «середнім показникам». Отже, твердження відповідача про те, що аліменти у розмірі близько 20 000 грн є «непропорційними» або «завеликими», суперечать як нормам Сімейного кодексу України, так і усталеній практиці Верховного Суду. Суд при визначенні розміру аліментів у даній справі має виходити з: реальних потреб повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та об`єктивно не має можливості самостійно себе утримувати; стабільного та високого доходу відповідача; принципу рівної участі батьків в утриманні дитини, передбаченого ст. 141 СК України. Посилання відповідача на перебування на його утриманні батьків є непідтвердженим належними та допустимими доказами. Сам по собі факт пенсійного віку або статусу ВПО не свідчить автоматично про перебування осіб на утриманні відповідача. В матеріалах відзиву відсутні: докази реального фінансування відповідачем утримання батьків; докази відсутності у батьків (окрім пенсійних виплат та виплат внутрішньо переміщеним особам) інших видів доходів (від комерційної діяльності в якості фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб тощо) або соціальної допомоги; докази неможливості їх самостійного забезпечення; докази мінімального розміру пенсії; докази розміру виплат внутрішньо переміщенним особам; докази відсутності у батьків інших дітей, які також мають змогу допомагати їм фінансово. Звертає увагу суду, що батько відповідача тривалий час здійснював комерційну діяльність через юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Екологічні енергосистеми» (ЄДРПОУ 13424017), діяльність якої припинено лише 19.11.2025 року. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що батьки знаходяться на його утриманні, оскільки інших родичів, які мають обов`язок їх утримувати, вони не мають. Вищевказаним відповідач вводить суд в оману, оскільки має рідного брата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є рідним сином батьків відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і також має обов`язок утримувати своїх батьків. Крім того, батьки відповідача проживають у АДРЕСА_1 , у квартирі, що належить на праві приватної власності позивачу, її сестрі та їх матері, у той час як відповідач проживає у м. Кривому Розі. Дана обставина підтверджується наданими відповідачем довідками про взяття на облік внутрішньо переміщенних осіб на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , а також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилання відповідача на нібито добровільне матеріальне утримання дочки в достатньому розмірі є безпідставними та такими, що спростовуються наданими ним же доказами. Із долученої відповідачем виписки з банківської картки вбачається, що грошові перекази на користь позивачки носили епізодичний характер та здійснювалися у розмірі, що не перевищував 2 000 грн. на місяць, а в непоодиноких випадках складали суми по 8 грн., 30 грн., 98 грн., 300 грн., що є очевидно недостатнім для забезпечення базових потреб повнолітньої дочки, яка продовжує навчання (таблиця з датами та сумами грошових виплат віповідачем на картку позивача, складена на підставі наданих відповідачем роздруківок). Зазначені суми не покривають навіть мінімальних витрат, пов`язаних із: харчуванням, проживанням, навчальними матеріалами, транспортними та побутовими витратами, та не можуть розцінюватися як належне виконання обов`язку батька щодо утримання дитини у розумінні статей 199, 200 СК України. Крім того, такі перекази не мали системного та регулярного характеру, не здійснювалися у фіксованому розмірі та не забезпечували стабільності матеріального забезпечення, що є однією з ключових цілей стягнення аліментів у судовому порядку. Сам по собі факт здійснення незначних грошових переказів у минулому не звільняє відповідача від обов`язку сплати аліментів та не може бути підставою для зменшення їх розміру, оскільки аліменти мають забезпечувати реальні потреби дитини, а не носити формальний або символічний характер. Позивачем 15.09.2025 року за допомогою коштів її матері ОСОБА_3 було придбано ноутбук для навчання за 820 евро, що еквівалентно 41 938, 49 грн. на момент подачі позову. Також, щомісячний платіж за гуртожиток позивача складає 275 евро, що еквівалентно 14 064, 74 грн. Наразі, всі базові потреби позивача оплачує її матір ОСОБА_3 , отже посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що матір також повинна утримувати дитину, є безпідставними, так як на сьогоднішній день тільки матір і утримує дочку. Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 208/3075/16, витрати на навчання дітей після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Доводи відповідача про те, що аліменти на утримання повнолітньої дочки підлягають стягненню виключно до 31.12.2026 року, є передчасними, такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та суперечать усталеній судовій практиці Верховного Суду. Норми СК України не пов`язують строк сплати аліментів із конкретним навчальним роком, семестром чи календарною датою, а визначають його через юридичний факт продовження навчання. Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 761/26288/16-ц дійшов висновку, що обмеження строку стягнення аліментів наперед конкретною датою без урахування фактичного періоду навчання дитини суперечить положенням статті 199 СК України, оскільки право на утримання пов`язується з фактом продовження навчання, а не з визначеним календарним строком. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 640/20784/18, у якій зазначено, що: за наявності доказів продовження навчання повнолітньої дитини аліменти підлягають стягненню на весь період такого навчання, а припинення обов`язку з утримання можливе лише у разі припинення навчання або досягнення дитиною 23 років. Крім того, у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 522/1912/18 наголошено, що: факт зарахування на конкретний навчальний рік не є підставою для обмеження строку аліментів, оскільки підтверджує лише поточний статус студента, а не момент припинення навчання. Таким чином, подана довідка про зарахування позивача на 2025/2026 навчальний рік не свідчить про припинення навчання у 2026 році, а лише підтверджує факт його продовження на момент звернення до суду. Верховний Суд також послідовно виходить з того, що у разі припинення навчання або відпадіння підстав для стягнення аліментів платник аліментів не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою, однак обмеження строку сплати аліментів наперед є таким, що порушує право дитини на належне утримання. Отже, вимоги відповідача про встановлення строку стягнення аліментів до 31.12.2026 року є необґрунтованими, такими, що суперечать статті 199 СК України та правовим висновкам Верховного Суду, і не підлягають задоволенню. Доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та витрат на переклад документів є безпідставними та такими, що суперечать вимогам цивільного процесуального законодавства і усталеній практиці Верховного Суду. Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи за умови їх документального підтвердження. Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначив, що право сторони на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не залежить від складності справи чи кількості судових засідань, а визначається фактом понесення таких витрат та їх співмірністю Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у якій суд наголосив, що суб`єктивна оцінка іншої сторони щодо «простоти справи» не може бути підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 916/2086/18 дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню за умови подання договору про надання правничої допомоги, доказів оплати та детального опису наданих послуг, при цьому такі докази можуть бути подані до ухвалення судового рішення або у строк, встановлений судом. Щодо витрат на переклад документів Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 761/4625/18 зазначив, що витрати, пов`язані з перекладом документів, які були необхідні для реалізації стороною права на судовий захист, є судовими витратами та підлягають відшкодуванню за наявності підтверджувальних документів. Таким чином, твердження відповідача про відсутність доказів понесених витрат не може бути підставою для відмови у їх стягненні, оскільки відповідні докази можуть бути подані позивачкою у порядку та строки, передбачені ЦПК України, зокрема до моменту ухвалення судового рішення.
26.02.2026 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що у 2023 році він працював першим заступником керівника Криворізької південної окружної прокуратури, а наразі працює прокурором, у зв`язку з чим рівень його доходу зменшився майже наполовину. Щодо розміру пенсії його батьків зазначає, що батько ОСОБА_5 отримує мінімальну пенсію, яка станом на 03.01.2024 року становила 3000 грн., а наразі з урахуванням індексації її розмір майже не змінився. Матір ОСОБА_6 теж отримує мінімальну пенсію, яка станом на 01.01.2024 року становила 2520 грн., а наразі з урахуванням індексації її розмір майже не змінився. Факт перебування на його утриманні батьків підтверджується, що вони зареєстровані ВПО за адресою його проживання. Його брат ОСОБА_7 проживає на тимчасово окупованій території та зв`язку з ним немає. Факт не проживання брата з батьками щонайменше з 2007 року, підтверджується рішенням суду, наданим позивачем. Його батьки на момент реєстрації ВПО дійсно тимчасово проживали у м. Жовті Води, а потім переїхали до нього у м. Кривий Ріг, однак довідку ВПО не оновлювали, а наразі вони зареєстровані ВПО за його адресою, де фактично проживають. Позивач, зазначаючи, що щомісячний платіж за гуртожиток становить 275 євро, не додала доказів, що це щомісячний, а не щорічний, оскільки як вбачається з квитанції, вказано період з 01.09.2025-31.08.2026. Щодо доводів позивача, що у разі припинення навчання, платник аліментів не позбавлений права звернутися до суду із заявою про припинення сплати аліментів, в той же час він ніяк не дізнається, що вона припинила навчання, а доказів, що вона буде навчатися після 31.12.2026 року не надано. Щодо доводів позивача стосовно здійснення його батьком тривалий час комерційної діяльності через ТОВ «Екологічні енергосистеми», то підприємство ніколи не працювало, було законсервоване з моменту реєстрації, зокрема з 2021 року в стані припинення. В іншій частині ці заперечення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. 
30.03.2026 року від представника позивача до суду надійшли пояснення, що названі як заперечення на відповідь, в яких зазначено наступне. Відповідач посилається на зменшення свого доходу, однак не надає належних та допустимих доказів, які б підтверджували істотне погіршення його матеріального становища. Крім того, відповідно до практики судів, при визначенні розміру аліментів враховується не лише офіційний дохід, а й загальний матеріальний стан особи. Згідно поданої відповідачем у березні 2026 року декларації, що перебуває у відкритому доступі на сайті НАЗК за посиланням https://public.nazk.gov.ua/documents/b172f675-54ce-49ad-accb0f6bc851fad1, його доходи за 2025 рік не тільки не зменшились, але навпаки, стали більшими і склали на загальну суму 1252416 грн. (заробітна плата, пенсія та інші види доходу). Таким чином, ОСОБА_2 , після відрахування податків із заробітної плати отримав дохід (заробітна плата та пенсія, без врахування інших видів доходів): у 2023 році на загальну суму 998902,22 грн. (заробітна плата 879546,22 + пенсія 119356 грн); у 2024 році - 893204,92 грн. (заробітна плата 773848,92 грн + пенсія 119356 грн); у 2025 році - 1245347 грн. (заробітна плата 1120272 грн + пенсія 125075 грн). Доводи відповідача про утримання батьків є необґрунтованими, оскільки: не надано належних доказів фактичного здійснення такого утримання (підтвердження банківських перерахунків, квитанцій тощо); відсутні докази того, що інші діти або родичі не беруть участь у їх утриманні. Відповідачем не надано жодних доказів про те, що його брат наразі не надає або немає можливості надавати матеріальну допомогу їх спільним батькам. Наявність судового рішення про зняття з реєстрації ОСОБА_7 , ухваленого у 2017 році, не може бути доказом відсутності надання матеріальної допомоги ОСОБА_7 своїм батькам – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 2025-2026 роках. Сам факт отримання батьками пенсії не свідчить про перебування їх виключно на утриманні відповідача. Навпаки, окрім пенсії, батьки відповідача є також отримувачами коштів державної допомоги як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується наданими відповідачем довідками від 03.02.2023 та 23.02.2026 та не заперечується ним. Надані відповідачем листи ПФУ датовані 03.01.2024 (щодо ОСОБА_5 ) та 01.01.2024 (щодо ОСОБА_6 ). Таким чином, листи не є актуальними на час розгляду справи у 2026 році і не містять інформації, що має значення для розгляду справи в теперішній час. Згідно довідок, доданих до Відзиву, батьки Відповідача проживали окремо від нього в місті Жовті Води з 03.02.2023, а згідно довідок від 23.02.2026 року вони обліковуються як внутрішньо переміщені особи, які проживають у м. Кривому Розі з 23.02.2026 року. Жодних доказів на підтвердження обставин спільного проживання батьків разом з відповідачем у Кривому Розі в період з 03.02.2023 до 23.02.2026 рр. суду не надано. Навпаки, саме відповідач у переписці з другою дочкою - ОСОБА_4 зазначає, що батьки переїхали в Кривий Ріг лише у лютому 2026 року, саме під час розгляду даної справи. Інформація, що міститься в наданих суду довідках щодо статусу внутрішньо переміщених осіб за 2023 та 2026 роки стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , скріншоті переписки між відповідачем та ОСОБА_4 узгоджується з вимогами чинного законодавства, яке регулює правовий статус внутрішньо переміщених осіб, та суперечить доводам відповідача щодо спільного проживання його батьків разом з ним у Кривому Розі у період 03.02.2023 – 23.02.2026 роки. Оскільки надані відповідачем довідки видані 23 лютого 2026 року, то можливо зробити обґрунтований висновок про те, що його батьки переїхали до м. Кривого Рогу не раніше 13 лютого 2026 року. На підставі цього можливо дійти до висновку, що відповідач свідомо вводить суд в оману, що може бути відповідно оцінено судом, враховуючи, що відповідач має багаторічний досвід роботи в сфері права і усвідомлює характер своїх дій та їх наслідки. Факт того, що дитина навчається на денній формі, підтверджує її потребу у матеріальній допомозі та неможливість самостійного забезпечення своїх потреб. Пропозиція відповідача щодо зменшення розміру аліментів до 1/8 частини доходу є необґрунтованою та не забезпечує належного рівня утримання дитини, оскільки щомісячні обов`язкові витрати лише на проживання в гуртожитку становлять 50 грн за 1 євро х 275 євро = 13750 грн., без врахування витрат на навчальні засоби, продукти харчування, засоби гігієни, проїзд до навчального закладу та місця проживання тощо. Оскільки позивача весь період перебування на території Франції навчалась в ліцеї, а після його закінчення - в університеті, вона не мала і не має можливості працювати і весь цей час перебуває на фактичному утриманні своєї матері, яка перебуває на обліку в місцевому державному органі як безробітна, не має постійного місця роботи, а лише короткострокові трудові контракти з мінімальною заробітною платою. Інформація щодо доходів та відсутності постійного місця роботи матері позивачки міститься в наданих суду деклараціях відповідача та перекладі довідки про перебування ОСОБА_3 на обліку як безробітної. В той же час саме відповідач, як батько, маючи постійне місце роботи, регулярний дохід, значно вищий за середній розмір як по Україні, так і по Дніпропетровській області, будучи працездатною особою та не маючи будь-яких розладів здоров`я, які б перешкоджали виконанню ним обов`язку щодо утримання дитини, а також володіючи транспортним засобом вартістю понад 500 000 грн, що свідчить про достатній рівень його матеріального забезпечення, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі щодо матеріального утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, перераховуючи незначні та нерегулярні суми грошових коштів як у минулому, так і під час судового розгляду.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. 
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін дійшов до наступного висновку. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.9). 
Позивач ОСОБА_1 навчалася у загальноосвітньому та технологічному ліцеї Сен-Шарль академії Екс-Марсель з 01.09.2022 по 31.08.2025, що встановлено копією довідки про зарахування (т.1 а.с.12-13).
Позивач ОСОБА_1 є студенткою університету Екс-Марсель, офіційно зарахована на 2025/2026 навчальний рік, що встановлено копією довідки про навчання (т.1 а.с.10-11). 
Мати позивача – ОСОБА_9 , станом на 03.11.2025 року, зареєстрована у списку шукачів роботи, що підтверджується копією довідки державної служби зайнятості «France Travail» у Республіці Франція (т.1 а.с.14-15). 
Відповідач ОСОБА_2 працює, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати та пенсії, що встановлено копіями декларацій (т.1 а.с.16-21, 22-25, 165-168).
Відповідачем позивачу у період з 2025-2026 рр. перераховувалися грошові кошти: у січні 2026 - 800 грн.; у грудні 2025 – 2400 грн.; у жовтні 2025 – 915 грн.; у серпні 2025 – 2000 грн.; у липні 2025 – 1500 грн.; у червні 2025 – 2800 грн.; у травні 2025 – 2539 грн.; у квітні 2025 – 800 грн.; у березні 2025 – 1350 грн.; у лютому 2025 – 800 грн.; у січні 2025 – 1000 грн., що встановлено випискою по рахунку (т.1 а.с.46-88), копією інформації про власника картки (т.1 а.с.89). 
Батьками відповідача ОСОБА_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що встановлено копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.90). 
Батьки Відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є пенсіонерами, що підтверджується копіями посвідчень (т.1 а.с.94, 97).
Батько та матір відповідача з 02.02.2023 року до 23.02.2026 року були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.93,96), а з 23.02.2026 р. за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.128,129).
Квартира АДРЕСА_3 є співвласністю позивача ОСОБА_1 , її матері ОСОБА_3 та сестри ОСОБА_4 , що підтверджується копією інформації сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» (т.1 а.с.114).
Батько відповідача – ОСОБА_5 є керівником ТОВ «Екологічні енергосистеми», яке станом на 19.11.2025р., на 14.02.2026р. припинено (т.1 а.с.111, 127).
Розмір пенсії матері відповідача - ОСОБА_6 станом на 01.01.2024р. становив 2520 грн., що встановлено повідомленням (т.1 а.с.130).
Розмір пенсії батька відповідача - ОСОБА_5 станом на 03.01.2024р. становив 3000 грн., що встановлено повідомленням (т.1 а.с.131-132).
Розмір доходу, отриманого відповідачем ОСОБА_2 за 2025 рік за місцем роботи складає 1120271,20 грн., а таким чином розмір його середньомісячної заробітної плати за 2025 рік становить 93 355,98 грн., що встановлено відомостями про отримані доходи (т.1 а.с.141, 206-208), копією довідки (т.1 а.с.233).
Сума пенсії відповідача за період з 01.01.2025р. по 31.12.2025р. складає 125075,06 грн., що встановлено копією довідки (т.1 а.с.209).
Розмір пенсії відповідача за березень 2026 року становить 11159,86 грн., що встановлено копією довідки (т.1 а.с.149).
Відповідач має грошові заощадження у розмірі 1000 доларів США та 500 Євро, що встановлено декларацією (т.1 а.с.165-168).
15.09.2025 року на ім`я позивача було здійснено купівлю портативного комп`ютеру за 819,99 євро, за рахунок її матері ОСОБА_3 , що підтверджується копією квитанції (т.1 а.с.174,177), поясненнями представника позивача, викладеними у змісті заперечень (т.1 а.с.160-163).
Вартість щомісячного проживання позивача у гуртожитку за місцем навчання становить 275 євро, що встановлено копією інформації з історії платежів (т.1 а.с.176, 179), копією довідки (т.1 а.с.175,180), копією повідомлення (т.1 а.с.198, 198зворот).
Матір позивача – ОСОБА_3 перерахувала позивачу 03.03.2026р., 09.03.2026р., 17.03.2026р. матеріальну допомогу у загальному розмірі 550 євро, що встановлено випискою (т.1 а.с.196,197).
Відповідач ОСОБА_2 звертався до лікарів: 15.02.2023р. з приводу підвищеного кров`яного тиску, білю у серці та головного болю; 23.04.2024р. з приводу сечокам`яної хвороби; 21.05.2024р. з приводу болю у правій ділянці попереку. Зазначені обставини встановлені копіями медичних документів (т.1 а.с.224-232).
Відповідач ОСОБА_2 протягом 2023 – 2026рр. перераховував грошові кошти іншій доньці ОСОБА_4 , а саме: з січня по грудень 2023 року – усього 53400,00 грн.; з січня по грудень 2024 року – усього 32000,00 грн.; з січня по грудень 2025 року – усього 21100,00 грн.; з січня по квітень 2026 року – усього 6000,00 грн., що встановлено копіями квитанцій (т.2 а.с.3-67).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).
Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує вісімнадцять, але є меншим двадцяти трьох років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Законодавчо визначена можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїм повнолітнім дочці, сину витікає насамперед з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником - його працездатністю, станом здоров`я тощо, а також інших обставин на його боці, які мають враховуватися судом.
Тобто, статтею 199 СК України передбачено саме можливість батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років.
При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, який має постійне місце роботи, постійне джерело доходу у вигляді заробітної плати та пенсії за вислугу років, та не має будь-яких хронічних розладів здоров`я, які б потребували постійного лікування та матеріальних затрат, володіє транспортним засобом вартістю понад 500 000 грн., має грошові заощадження у сумі 1000 доларів США та 500 євро.
Стосовно перебування на утриманні відповідача непрацездатних батьків, то Верховний Суд в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 382/1093/16-ц (провадження № 61-12568св18), вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання зазначив, що «вирішення питання про звільнення особи від сплати аліментів у зв`язку зі скрутним майновим станом зобов`язує особу, яка його ініціювала, довести відсутність можливості брати участь в утриманні дитини та не ставиться в залежність від доходів іншого з батьків, з яким проживає дитина та на утриманні якого знаходиться. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері, оскільки судами встановлено, що вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію».
Обґрунтовуючи перебування на його утриманні непрацездатних батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідач долучає їх пенсійні посвідчення та відомості про розміри їх пенсій станом на 01.01.2024 року, що підтверджує, що останні отримують пенсію за віком, а отже, суд має об`єктивні сумніви, що такі особи перебувають на повному утриманні відповідача.
Безпідставними є доводи відповідача про те, що фактом перебування його батьків на його утриманні є факт взяття їх на облік внутрішньо переміщених осіб з 23.02.2026 року за адресою його проживання, оскільки кожен з них є пенсіонером та отримує пенсію за віком, та крім того, за законом має право на щомісячні державні виплати (допомогу на проживання).
Докази надання відповідачем щомісячної матеріальної допомоги іншій своїй повнолітній доньці ОСОБА_4 , суд не приймає до уваги, оскільки це є правом відповідача, яке він здійснює у добровільному порядку, що не є предметом даного спору. 
Таким чином, суд вважає, що відповідач має можливість надавати допомогу своїй повнолітній доньці на період її навчання.
Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 ще не виповнилося 23 роки, вона навчається за кордоном, тому несе витрати, принаймі на проживання в гуртожитку та харчування, які є природніми потребами та не потребують доведення. 
Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки відповідача – ОСОБА_1 , виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків, а саме звертає увагу, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.
Судом встановлено, що як матір позивача, так і відповідач, кожен з них, певною мірою, надавали матеріальну допомогу позивачу після досягнення нею повноліття.
З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дочки ОСОБА_1 , можливостей відповідача, а також обов`язку і матері позивача брати участь у матеріальних витратах, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та стягнути аліменти з відповідача на користь дочки в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови продовження нею навчання, що буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, і разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999року № 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст. 199 СК України, аліменти присуджуються на період навчання, до досягнення двадцяти трьох років, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 
Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 20.11.2025 року і на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років за умови продовження навчання. Твердження ОСОБА_2 про стягнення аліментів до закінчення позивачем навчання, а саме до 31.12.2026 року, суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів про закінчення ОСОБА_1 навчання саме 31.12.2026 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням перекладачів, а також витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданняпослуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.5,6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів ,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження факту здійснення витрат на правничу допомогу, представником позивача Ступак Я.О. суду надано ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги №62 від 13.10.2025, укладений між повіреною ОСОБА_10 та довірителем Вівіч О.О., додатки №1 та №2 до договору, які містять детальний опис правничих послуг за договором та вартість наданої правової допомоги на загальну суму 6000,00 грн. (т.1 а.с.120, 120зворот). Також, на підтвердження факту понесення витрат, пов`язаних із залученням перекладачів для перекладу документів, представником позивача Ступак Я.А. суду надані п`ять платіжних інструкцій на загальну суму 4580,00 грн. (т.1 а.с.34,35,188,189,202). 
Заявлений до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу позивача, на переконання суду, є співмірним з обсягом наданих послуг, відповідає тому переліку, що був наданий у рамках даної справи, а тому суд вважає заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу обгрунтованими.
Заявлений до відшкодування розмір судових витрат, пов`язаних із залученням перекладачів, пов`язаний з розглядом даної справи, а тому суд вважає ці заявлені до відшкодування витрати обгрунтованими.
Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу (правову) допомогу та витрат, пов`язаних із залученням перекладачів, підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, при цьому суд вважає, що позивачкою були дотримані критерії розумності їх вартості.
Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є доведеним, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та 4580,00 грн. витрат, пов`язаних із залученням перекладачів.
У порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 89, 95, 141, 206, 247, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ступак Яни Олександрівни до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти, на її утримання, як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 20 листопада 2025 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 6000,00 грн. та 4580,00 грн. витрат, пов`язаних із залученням перекладачів.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В.О. Лебеженко