ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 460/15443/24
адміністративне провадження № К/990/41002/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого (судді-доповідача) Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №460/15443/24 за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 (головуючий суддя Щербаков В.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2025 (головуючий суддя Гудим Л.Я., судді: Качмар В.Я., Онишкевич Т.В.)

УСТАНОВИВ:

Приватна виробничо-комерційна фірма "Фіалка" звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" №1718117000702 від 12.11.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.05.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2025, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2025 відкрито касаційне провадження у справі №460/15443/24 за касаційною скаргою податкового органу.

11.11.2025 судом отримано відзив Товариства на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 08.05.2026 справу призначено до касаційного розгляду у попередньому судовому засіданні на 11.05.2026.

Верховний Суд у справі, що розглядається, з`ясував наступне.

Приватно виробничо-комерційна фірма "Фіалка" звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №1718117000702 від 12.11.2024, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 25' 079' 274грн., з якого 16' 719' 516грн - основне зобов`язання, 8' 359' 758грн - штрафні санкції.

В обґрунтування позовних вимог Товариство посилалось на те, що всі первинні бухгалтерські документи складені належним чином та є в наявності, а порушення певними постачальниками товарів (робіт, послуг) процедури подання звітності не може бути підставою для висновків про порушення покупцем товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, доходів та витрат, тому платник податків (покупець товарів, робіт, послуг) не повинен зазнавати відповідних негативних наслідків через можливу неправомірну діяльність контрагентів його контрагентів. Зауважує, що контролюючим органом не заперечувалися фактичні обставини щодо наявності у позивача ТМЦ, згадка про які містяться у первинних документах сформованих за участі вище перелічених контрагентів, та подальше їх використання у господарській діяльності, яке належним чином відображене в даних бухгалтерського та податкового обліку. Тому, встановлені в ході перевірки порушення податкового законодавства щодо нереальності господарських операцій ПВКФ «Фіалка`з контрагентами є безпідставні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що контролюючим органом не доведено, що господарські операції між позивачем та контрагентами не виконані. Суди відзначили, що наявність податкової інформації про «фіктивність» контрагентів є неприйнятною оскільки склад податкового правопорушення не може доводитися податковою інформацією, яка має виключно інформаційне навантаження вільного розсуду податкового органу (припущень), та не заснована на аналізі первинних та інших документів. Головне управління ДПС у Рівненській області належними і допустимими доказами у справі не довело факту наявності перелічених в акті перевірки порушень ПВКФ «Фіалка» в охопленому перевіркою періоді вимог податкового законодавства, отже податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, податковий орган оскаржив їх у касаційному порядку, просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування касаційної скарги відповідач указує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Відповідач посилається на те, що сталим є підхід, відповідно до якого належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента (постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 804/1267/16, від 29 січня 2021 року у справі № 826/8752/16, від 23 жовтня 2020 року у справі № 826/10616/17, від 24 вересня 2020 року у справі № 806/647/16, від 25 травня 2021 року у справі № 803/58/17). Відповідач вважає, що матеріали справи не містять відомостей щодо того, яким чином здійснювався пошук контрагентів, як відбувалось листування між сторонами щодо узгодження умов поставок, з якими посадовими особами контактували та якими критеріями керувався платник податків при виборі зазначених контрагентів. Також, на думку скаржника, судами порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 

Позивач скористався правом заперечити проти доводів касаційної скарги, подав відзив, у якому просить залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Як вважає позивач, під час розгляду цієї справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи та оцінили усі наявні у справі докази. Позивач звертає увагу, що ході судового розгляду у попередніх інстанціях справи було в повному обсязі проаналізовано зміст спірних операцій з контрагентами в розрізі наявних у позивача документів, фактичної можливості здійснення таких операцій сторонами, з урахуванням наявності у сторін відповідних трудових ресурсів та основних засобів, а також наслідків таких операцій для господарської діяльності. Судами попередніх інстанцій здійснювалося з`ясування обставин залучення перелічених суб`єктів господарювання до господарської діяльності позивача. Позивачем повідомлялося суду, що пошук затребуваної продукції здійснювався відповідальними працівниками позивача (менеджерами із постачання), шляхом аналізу цінових пропозицій продавців на ті чи інші категорії товару, їх ціну, фактичну наявність, строки постачання, які розміщувалися на відомих торгівельних майданчиках в мережі Інтернет, серед яких торгівельні онлайн платформи та інформаційні агрегатори (olx.ua, prom.ua, rozetka.com.ua, bigl.ua, hotline.ua), відповідне листування з якими надавалося до суду та наявне в матеріалах справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Приватна виробнича-комерційна фірма «Фіалка» є діючим суб`єктом господарювання (дата державної реєстрації 18.02.1994, дата запису в ЄДР 27.02.2007 номер запису 16021200000002077), не перебуває в процесі припинення, в тому числі, є зареєстрованою у контролюючих органах та є платником на загальній системі оподаткування та платником податку на додану вартість у відповідності із Витягом з реєстру платників податку на додану вартість №1617124500167, відтак, при здійсненні господарської діяльності має право на складання та реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Зареєстрованими видами діяльності Приватної виробничо-комерційної фірми «фіалка» (надалі по тексту - позивач) є:

Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний),
Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад,
Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля,
Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи,
Код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво,
Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням,
Код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику,
Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.,
Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами,
Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Позивач здійснює господарську діяльність з будівництва об`єктів згідно ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 04.04.2016 року №13-Л видана ПВКФ «Фіалка, яка є безстроковою у відповідності до п. 12 ч. 12 Закону «Про ліцензування видів господарської діяльності» та підтверджується відповідним листом з Державної інспекції архітектури та містобудування України.

ПВКФ «Фіалка» здійснює свою діяльність в офісному приміщені за адресою м. Рівне, провулок Шпанівський, 55, яким користується на підставі укладеного договору оренди №1 від 04.01.2021 та в орендованих двох складських приміщеннях розташованих за адресами: 1) приміщення площею 327,2 кв. м., що знаходиться Рівненська область, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 112 М.; 2) приміщення площею 1 065,8 кв. м., що знаходиться Рівненська область, Рівненський район, с. Ясининичі, вул. І.Франка, 2. Окрім того вказана інформація підтверджується повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через, які проводиться діяльність форми 20-ОПП подані 31.05.2021. Товариство використовує найману працю працівників. 

Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПВКФ «Фіалка» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, що містяться в деклараціях з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Ремікс» (код ЄДРПОУ 43732557) за грудень 2022 року, з ТОВ «СТАНЛІБ» (код ЄДРПОУ 43732396) за грудень 2022 року, ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» (код ЄДРПОУ 44580194) за листопад 2023 року, ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (код ЄДРПОУ 43928167) за жовтень, листопад, грудень 2023 року, ТОВ «Хемптонс Трейд» (код ЄДРПОУ 44536061) за жовтень, листопад, грудень 2023 року, за результатами якої складено акт №13680/Ж5/17-00-07-01-15/30207687 від 13.09.2024 року (далі - Акт перевірки).

Висновками Акта перевірки встановлено наступні порушення:

п. 185.1. ст. 185, пп.«а» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 розділу III Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту в сумі 16 719 516 грн, в т.ч.: за грудень 2022 року в сумі 754 108 грн. по ТОВ «СТАНШБ» (код ЄДРПОУ 43732396), за грудень 2022 року в сумі 927 748 грн. по ТОВ «РЕДМІКС» (код ЄДРГІОУ 43732557), за листопад 2023 року в сумі 3 370 946 грн. по TOB «НІК ТЕРМІНАЛ» (код 44580194), за жовтень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року сумі 5 369 402 грн «ХЕМПТОНС ТРЕЙД» (код 44536061) , за жовтень 2023 року, листопад 2023 року, грудень 2023 року в сумі 6 297 312 грн. по ТОВ «ТИСЯЧА І ОДНА ДРІБНИЧКА» (код 43928167), - що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 16 719 516 грн., в т.ч.: за грудень 2022 року в сумі 1 681 856 грн. та за грудень 2023 року в сумі 15 037 660 грн.

Позивач заперечив висновки Акта перевірки, у зв`язку із чим у відповідності до ст. 86 ПК України, позивачем було подано заперечення на акт перевірки №193 від 29.10.2024 року в яких позивач висловив незгоду із висновками, що містяться в ньому, разом із якими повторно надав для контролюючого органу ряд документів, щодо яких в акті перевірки містилося посилання як не надані, або не належні.

У відповідь на заперечення позивача, контролюючим органом надано відповідь №7386/Ж12/17-00-07-02-22 від 07.11.2024, якою відмовлено у врахуванні доводів ПВКФ «Фіалка», що містилися у запереченнях до акту перевірки.

Одночасно, разом відповіддю на заперечення, 02.12.2024 на адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Р» №1718117000702 від 12.11.2024, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 25 079 274 грн., з якого 16 719516 основне зобов`язання, 8 359758 грн. штрафні санкції.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення рішення протиправним, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. 

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Із системного аналізу правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати податкові накладні, первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності. Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

У справі, що розглядається, з матеріалів справи встановлено, що між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Станліб» було укладено договір поставки продукції №19-12 від 19.12.2022. 

На виконання такого договору ТОВ «Станліб» було поставлено меблі (столи та крісла офісні), в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 12 Акту перевірки) на загальну суму 4 524 648,24 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 14 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

В Акті перевірки стверджується, що згідно даних повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП у ТОВ «Станліб» відсутні відповідні складські приміщення по вул. Млинівська у м. Рівне, та правові підстави для їх використання. 

Як зазначено в оскаржуваних судових рішеннях, з доводів та пояснень позивача слідує, що з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента (з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Станліб» своїм листом повідомило, що за запитуваними адресами, а саме м. Рівне вул. Млинівська, наявні складські приміщення логістичних центрів, які використовуються ТОВ «Станліб» на умовах договорів зберігання, що укладені із контрагентами ТОВ «Станліб» - власниками таких логістичних центрів. А відтак, відвантаження поставленої продукції здійснювалося із найближчого логістичного складу у м. Рівне, що розташований по вул. Млинівська. При цьому, ТОВ «Станліб» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Станліб» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №19-12 від 19.12.2022.

Судами розглянуто доводи відповідача про те, що у названого контрагента позивача відсутні транспортні засоби, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару позивачу, та суди не визнали такі доводи обгрунтованими, указали, що позивачем було повідомлено про те, що доставка товару здійснювалася власними засобами позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у позивача відповідних вантажних транспортних засобів. Відомості про перевезення товару від ТОВ «Станліб», були належними чином відображені позивачем у подорожніх листах. Крім цього, в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «Станліб», ДПС України рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що спростовує доводи відповідача про неможливість прослідування походження відповідного товару по ланцюгу постачання, так і виконання із ПВКФ «Фіалка» укладеного правочину, адже у разі відсутності такого товару по даним ЄРПН у контрагента позивача, податковим органом було б безумовно прийнято рішення про зупинення реєстрації податкових накладних.

Матеріалами справи підтверджено, шо між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Ремікс» було укладено договір поставки продукції №19-12 від 19.12.2022. На виконання такого договору ТОВ «Ремікс» було поставлено меблі (тумби, комоди, вітальні) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 18-19 Акта перевірки) на загальну суму 5 566 498,02 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Вигрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Старицького до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 20 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

В Акті перевірки стверджується, що у даного контрагента відсутні складські приміщень у м. Рівному по вул. Старицького. 

Як слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Ремікс» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Старицького, ТОВ «Ремікс» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «Ремікс» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Ремікс» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №19-12 від 19.12.2022. Вказані запит та відповідь наявні в матеріалах справи. Щодо доводів контролюючого органу про відсутність у названого контрагента позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару позивачу, то з даного приводу позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася засобами позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, чітко вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у Позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів. Як встановлено судами, відомості про перевезення товару від ТОВ «Ремікс», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів. Суд апеляційної інстанції зауважив, що в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «Ремікс», податковим органом рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що т
Матеріалами справи підтверджено, що між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» було укладено договір поставки продукції №01/11-23 від 01.11.2023. На виконання такого договору ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» було поставлено будівельні-матеріали та обладнання (тканина синтетична для гідроізоляції та сантехнічні вироби) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 26-27 Акта перевірки) на загальну суму 20 225 676,16 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом було. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 27-28 Акта перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

В Акті перевірки стверджується, що у даного контрагента відсутні складські приміщень у м. Рівному по вул. Млинівська. 

Однак, як слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Млинівська, ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №01/11-23 від 01.11.2023. Щодо твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару позивачу, то з даного приводу позивач надав документи, що доставка товару здійснювалася власними засобами позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів. Суд першої інстанції зазначив, що відомості про перевезення товару від ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів. 

Матеріалами справи підтверджено, що між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Хемптонс Трейд» було укладено договір поставки продукції №СЕ 11-09/23-17 від 11.09.2023. На виконання такого договору ТОВ «Хемптонс Трейд» було поставлено будівельні-матеріали та обладнання (плитка керамічна у асортименті, сантехнічні вироби та обладнання) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 44 Акту перевірки) на загальну суму 32 216 414 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 45-46 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

Відповідач доводить, що у даного контрагента відсутні складські приміщень у м. Рівному по вул. Млинівська. Як слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Хемптонс Трейд» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Млинівська, ТОВ «Хемптонс Трейд» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «Хемптонс Трейд» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Хемптонс Трейд» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №СЕ 11-09/23-17 від 11.09.2023. Твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару позивачу, то суд апеляційної інстанції звернув увагу, що позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася власними засобами позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів. Відомості про перевезення товару від ТОВ «Хемптонс Трейд», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів. У ході реєстрації податкових накладних із ТОВ «Хемптонс Трейд», контролюючим органом рішень про зупинення 

Також, між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» було укладено договір поставки продукції №ТІ 25-09/23-17 від 25.09.2023. На виконання такого договору ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» було поставлено будівельні-матеріали та обладнання (плитка керамічна у асортименті, сантехнічні вироби та обладнання, обладнання для систем опалення) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 62 Акту перевірки) на загальну суму 6 297 311,50 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 63-64 Акта перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

В Акті перевірки стверджується, що у даного контрагента відсутні складські приміщення у м. Рівному по вул. Старицького. к слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Млинівська, ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №ТІ 25-09/23-17 від 25.09.2023 року.

Щодо твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару позивачу, то з даного приводу позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася власними силами та засобами позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, чітко вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у Позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у позивача відповідних вантажних транспортних засобів. Відомості про перевезення товару від ТОВ «Тисяча і одна дрібничка», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів.

Крім того, що в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «Тисяча і одна дрібничка», ДПС України рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що спростовує інформацію відповідача про неможливість прослідування походження відповідного товару по ланцюгу постачання, так і виконання із ПВКФ «Фіалка» укладеного правочину, адже у разі відсутності такого товару по даним ЄРПН у контрагента Позивача, ДПС України було б безумовно прийнято рішення про зупинення реєстрації податкових накладних.

ПВКФ «Фіалка» з метою підтвердження відповідних відомостей щодо подальшого руху придбаних у ТОВ «Ремікс», ТОВ «СТАНЛІБ», ТОВ НІК ТЕРМІНАЛ», ТОВ «Тисяча і одна дрібничка», ТОВ «Хемптонс Трейд» товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів, меблів та обладнання), додатково надала оборотно-сальдові відомості щодо оприбуткування придбаних ТМЦ в складському обліку, накладні на відпуск (внутрішнє переміщення) названих ТМЦ до місця їх використання, відповідні акти про їх списання внаслідок використання в ході власної господарської діяльності, договори будівельного підряду/субпідряду, акти приймання виконаних будівельних робіт, акти звірки взаєморозрахунків, що підтверджують використання названих ТМЦ в ході виконання будівельних робіт, а також інвентаризаційні описи складських залишків, які формувалися за результатами інвентаризації в ході здійснення попередніх перевірок контролюючого органу

На підставі матеріалів справи, встановивши обставини справи, надавши оцінку доводам сторін, суди констатували, що документи у своїй сукупності підтверджують обставини щодо подальшого руху придбаних у ТОВ «Ремікс» (код ЄДРПОУ 43732557), ТОВ «СТАНЛІБ» (код ЄДРПОУ 43732396), ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» (код ЄДРПОУ 44580194), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (код ЄДРПОУ 43928167),ТОВ «Хемптонс Трейд» (код ЄДРПОУ 44536061) товарно-матеріальних цінностей, та їх подальше використання в господарській діяльності позивача.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції зазначив, ТТН на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки. Вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків (як на це звертав увагу податковий орган) не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій. 

Крім того, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. З урахуванням наведеного необхідно зазначити, що, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, недоліки такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Поряд з цим, певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі видаткових та товарно-транспортних накладних, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні витрат і податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю, а тому відсутність підпису відповідальної особи порту на ТТН не може свідчити про відсутність господарської операції, оскільки такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо, а зі змісту інших документів можливо спростувати та уточнити недостатню інформацію.

Суд апеляційної інстанції відзначив, що в усіх випадках позивачем здійснювалося придбання будівельних матеріалів, які згодом використовувались в ході основної своєї господарської діяльності наданні послуг будівельного підряду, про що міститься згадка у вступній частині акту перевірки щодо в розділі основних видів діяльності позивача. Тобто, за результатами вищезгаданих операцій мала місце зміна майнового стану позивача, структури наявних у нього основних засобів чи товарів в обороті, а також наявних у нього грошових коштів.

При цьому, як вбачається із акту перевірки, висновки відповідача про безтоварність спірних операцій ґрунтуються виключно на твердженні контролюючого органу, щодо наявності нього податкової інформації про те, що контрагенти позивача є недобросовісними, та не могли забезпечити реальне виконання спірних операцій. 

Разом з тим, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган проводить зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків, разом з тим, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції наголосив, що інформація про контрагентів позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДПС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє. За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, оскільки під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і придбавати товари для використання у господарській діяльності, незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

З огляду на наведене, апеляційний суд указав, що ПВКФ «ФІАЛКА» не може нести юридичну відповідальність у вигляді зменшення сум податково кредиту за недотримання її контрагентами норм Податкового кодексу України, в тому числі, дотримання термінів подачі податкової звітності.

Відтак, правомірність формування податкового кредиту з ПДВ ПВКФ «ФІАЛКА» ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки податковий кредит сформований на підставі належно оформлених та зареєстрованих податкових накладних, отриманих від контрагентів, які мали спеціальну правосуб`єктність.

Таким чином, ГУ ДПС у Рівненській області належними і допустимими доказами у справі не довело факту наявності перелічених в акті перевірки порушень ПВКФ «Фіалка» в охопленому перевіркою періоді вимог податкового законодавства, отже податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області №1718117000702 від 12.11.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Касаційний суд у справі, що розглядається, звертає увагу, що як зазначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 (справа № 826/14489/16), від 19.04.2019 (справа № 803/236/15-а), від 21.10.2019 (справа № 540/7843/18-а), від 09.10.2020 (справа № 826/11085/18), від 18.11.2021 (справа № 815/1057/15), мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на нарахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійснені господарської операції.

У постанові від 23.04.2019 у справі № 804/6788/14 Верховний Суд, розвиваючи судову доктрину розумної економічної причини (ділової мети), зробив такий висновок: «…із визначеного в Податковому кодексі України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку. З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Відповідно, позбавлена розумної економічної причини операція, що збільшує витрати платника податку за наявності об`єктивної можливості до їх скорочення».

Крім того, Верховний Суд в постановах від 11.11.2020 (справа №320/1147/19), від 24.11.2020 (справа №813/3034/15) виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 19.06.2018 (справа у справах №826/7704/16), від 30.01.2018 (справа №2а/1770/3360/12) критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. Залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У справі, що розглядається, суди дійшли висновку, що відповідач не довів переконливими доказами і розрахунками правомірність складення оскаржених ППР.

З оскаржуваних судових рішень слідує, що судами проаналізовано надані сторонами документи на підтвердження здійснення господарських операцій по договорам, що укладені між позивачем та його контрагентами. Наявні у цій справі копії первинних документів, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, та у відповідності до статті 94 КАС України є належними та допустимими доказами. Документи надавалися податковому органу під час проведення перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні первинні документи позивача, при цьому, відповідач не надав належну оцінку таким документам.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.12.2022 у справі №320/5878/19, будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Як слідує, фактичне постачання товарів в межах відповідної угоди повинне розглядатися судами як самостійний предмет дослідження. При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Суд касаційної інстанції звертає увагу, що як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Відповідно до положень статті 90 КАС обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Розглянувши доводи сторін, якими вони обґрунтовують свою позицію під час розгляду справи у порядку касаційно перегляду судових рішень, Суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами обставин щодо правомірності винесених податкових повідомлень-рішень по взаємовідносинах позивача з контрагентами. Висновки, які зазначені контролюючим органом зроблені без належного дослідження усіх наявних доказів, що було виявлено під час судової стадії дослідження доказів, та безпідставність яких підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи. 

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З аналізу наведеної відповідачем у касаційній скарзі практики Верховного Суду слідує, що податковий орган посилається висновки Суду, викладені у судових рішеннях у спорах щодо встановлення реальності господарських операцій та отримання платником податкової вигоди, з огляду на що не можна дійти висновку про невідповідність судового рішення висновкам Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки подібності правовідносин не встановлено. Наведені позивачем постанови Верховного Суду ухвалені у адміністративних справах за інших фактичних обставин.

Верховний Суд також вважає, що доводи касаційної скарги в частині незгоди відповідача з висновками судів попередніх інстанцій щодо безтоварності господарських операцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема і у постановах, на які посилається скаржник у касаційні скарзі. Наведені відповідачем постанови Верховного Суду ухвалені у адміністративних справах за інших фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, та загалом стосуються оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів (оцінюючий фактор).

Суд наголошує, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. Водночас, посилання скаржника як на підставу для касаційного оскарження на неврахування висновку Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими (відмінними) фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення та підтверджуються належними доказами. При цьому, констатації, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, групою факторів є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Як слідує, відповідач формально посилається на постанови Верховного Суду щодо оцінки того чи іншого аргументу, встановлення фактичних обставин конкретної справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що не є засвідченим застосуванням судами норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Суд відзначає, що, виходячи з окреслених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту, а тому до їх переоцінки Верховний Суд вдається у разі наявності підстав, визначених підпунктами 1, 3, 4 частини другої статті 353 КАС України.

Таким чином, суд визнає, що касаційна скарга не містить інших обґрунтувань, ніж ті, які були висловлені податковим органом в судах обох інстанцій, і з урахуванням яких як суд першої, так і апеляційної інстанцій вже надавали правову оцінку встановленим у справі обставинам. У цілому доводи скаржника у розрізі підстав касаційного оскарження зводяться до незгоди із правовою оцінкою наданим позивачем доказам, однак, такі доводи відповідно до статті 341 КАС України виходять за межі касаційного перегляду

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2025 у справі №460/15443/24 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду