ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/8960/24
адміністративне провадження № К/990/1117/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Мацедонської В. Е.,
суддів: Білак М. В., Кашпур О. В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (суддя Левчук О. А.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року (суддя-доповідач Шеметенко Л. П., судді: Градовський Ю. М., Турецька І. О.),
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - відповідач, ГУ МВС України в Одеській області), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 лютого 2003 року по 20 березня 2024 року;
- зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення 361,43 грн, а саме з 14 лютого 2003 року по 20 березня 2024 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої надбавки за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15 % від посадового окладу інспектора спортивної команди УМВС України в Одеській області у розмірі 95,00 грн, відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 420/23986/23, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки відповідач вчасно не провів повного розрахунку при звільненні у строки, передбачені статтею 116 Кодексу законів про працю України, то це є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки такого розрахунку.
ІІ. Установлені фактичні обставини справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Відповідно до наказу ГУ МВС України в Одеській області від 26 серпня 2015 року № 608 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України на підставі підпункту «б» пункту 64 розділу VII Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого 29 липня 1991 року постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114. 
Уважаючи, що під час звільнення відповідачем не проведено повного розрахунку та не здійснено усіх виплат, у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправними дій, які виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , надбавку за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15 % від посадового окладу 95 грн, інспектора спортивної команди УМВС України в Одеській області, за період з 14 лютого 2003 року по 29 жовтня 2003 року; зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , надбавку за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15 % від посадового окладу 95 грн, інспектора спортивної команди УМВС України в Одеській області, за період з 14 лютого 2003 року по 29 жовтня 2003 року (справа № 420/23986/23).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року визнано протиправними дії ГУ МВС України в Одеській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15 % від посадового окладу інспектора спортивної команди УМВС України в Одеській області у розмірі 95,00 грн за період з 14 лютого 2003 року по 29 жовтня 2003 року. Зобов`язано ГУ МВС в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за звання Майстра спорту України міжнародного класу у розмірі 15 % від посадового окладу інспектора спортивної команди УМВС України в Одеській області у розмірі 95,00 грн за період з 14 лютого 2003 року по 29 жовтня 2003 року. Указане судове рішення набрало законної сили 13 лютого 2024 року.
На виконання судового рішення у справі № 420/23986/23, 13 березня 2024 року ОСОБА_1 виплачено відповідачем кошти у розмірі 93,57 грн.
З огляду на порушення відповідачем строку проведення остаточного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000,00 грн, з урахуванням обов`язкових відрахувань. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
18 вересня 2024 року Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/8960/24 видано виконавчий лист.
25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання виконавчого листа від 18 вересня 2024 року № 420/8960/24.
25 вересня 2024 року відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направив позивачу повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 5 частини четвертої статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), оскільки юридичну особу - боржника припинено.
З огляду на такі обставини, 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просив замінити боржника у справі № 420/8950/24 замість ГУ МВС України в Одеській області на його правонаступника - Головне управління Національної поліції в Одеській області, видати новий виконавчий лист у цій справі, а виконавчий лист від 18 вересня 2024 року визнати таким, що не підлягає виконанню. У цій заяві позивач наголосив, що правонаступником прав та обов`язків ліквідованого ГУ МВС України в Одеській області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є відповідний територіальний орган Національної поліції, а саме - ГУ НП в Одеській області.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року, заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 420/8960/24, задоволено частково. Замінено боржника у виконавчому листі у справі № 420/8960/24 з ГУ МВС України в Одеській області (код ЄДРПОУ 08592268, адреса місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) на ГУ НП в Одеській області (код ЄДРПОУ 40108740, адреса місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А). В іншій частині заяви - відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що статтею 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Суди наголосили, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі - Постанова № 730) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, у тому числі: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, та утворити територіальні органи Національної поліції, у тому числі Головне управління Національної поліції в Одеській області. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо ГУ МВС України в Одеській області (код ЄДРПОУ 08592268) містяться відомості - стан суб`єкта: припинено, дата запису: 29 липня 2024 року, номер запису: 1005561110015034669, підстава: рішення щодо припинення.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 травня 2023 року у справі № 240/11052/20, від 28 червня 2023 року у справі № 823/1462/15, від 02 серпня 2023 року у справі № 580/2348/21, від 14 вересня 2023 року у справі № 580/10635/21 та від 28 листопада 2023 року у справі № 806/2056/18, суди попередніх інстанцій зауважили, що на підставі співставлення завдань та функцій трьох органів (МВС, Нацполіція та ГУ НП в Одеській області) можна дійти висновку про те, що МВС України є органом влади, який формує державну політику у сфері, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Разом із тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього відповідні завдання та функції держави покладалися на міліцію.
Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про наявність підстав для заміни боржника у виконавчому листі № 420/8960/24 з ГУ МВС України в Одеській області (код ЄДРПОУ 08592268, адреса місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) на ГУ НП в Одеській області (код ЄДРПОУ 40108740, адреса місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А). 
При цьому, суди констатували про відсутність підстав для задоволення заяви позивача в частині визнання виконавчого листа, виданого Одеським окружним адміністративним судом 18 вересня 2024 року, таким, що не підлягає виконанню, оскільки згідно з частиною другою статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Водночас, суди звернули увагу, що у цій справі припинення боржника у зв`язку з його ліквідацією, за наявності правонаступника, не припиняє обов`язку виконання в повному обсязі вимог виконавчого листа.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
09 січня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ НП в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини другої статті 328 КАС України.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01 червня 2026 року (у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді Желєзного І. В.) визначено склад колегії суддів: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Білак М. В., Кашпур О. В.
ІV. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі ГУ НП в Одеській області просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про заміну боржника у виконавчому провадженні.
На обґрунтування своїх вимог скаржник посилався на те, що спір у цій справі виник у відносинах публічної служби, у зв`язку з проходженням та припиненням позивачем служби в органах внутрішніх справ. Таким чином, за позицією ГУ НП в Одеській області, обов`язок боржника не стосується публічно-владних функцій у сфері служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що були передані органам поліції у процесі реорганізації органів внутрішніх справ.
Скаржник звернув увагу на те, що ГУ НП в Одеській області не є повним правонаступником ГУ МВС України в Одеській області, а лише функціональним правонаступником. 
При цьому, ГУ НП в Одеській області стверджував, що ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника сектору кримінальної розвідки в УВП УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області, яка після реорганізації органів МВС України та утворення Нацполіції не входить до структури ГУ НП в Одеській області. На його думку, указане підтверджується обставинами, установленими Одеським окружним адміністративним судом у постанові від 17 березня 2017 року у справі № 815/7357/16.
07 лютого 2025 року позивачем подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив відмовити у її задоволенні, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Зазначив, що підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися з суб`єктом владних повноважень (у цьому випадку - ліквідація ГУ МВС України в Одеській області з утворенням нового органу - ГУ НП в Одеській області). При цьому, на момент видачі виконавчого листа у справі № 420/8960/24 (18 вересня 2024 року) ГУ МВС України припинило свою діяльність як юридична особа (29 липня 2024 року), про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Водночас ОСОБА_1 наголосив, що відповідно до наказу МВС України від 03 січня 2017 року № 10 «Про фінансування відповідальних виконавців державних програм» фінансування ліквідаційних комісій, зокрема ГУ МВС України в Одеській області та інших установ щодо яких здійснюються заходи з припинення, у зв`язку з передачею функцій до Національної поліції, здійснюються за рахунок видатків, затверджених для Національної поліції. Національною поліцією здійснюється фінансування видатків на виконання рішень судів на підставі отриманих обґрунтованих заявок щодо потреби в коштах, у межах затверджених асигнувань, передбачених законами про державний бюджет на відповідний рік. Більш того, позивач повідомив, що на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 420/8960/24 ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_1 виплачена сума у розмірі 7 700,00 грн, що підтверджується випискою по карті від 24 січня 2025 року № СМК6-ЕDNS-6Q6V-8DSD. 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. 
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Статтею 52 КАС України передбачено процесуальне правонаступництво. Так, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Частиною першою статті 379 КАС України установлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Поряд з цим, за приписами частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. 
VІ. Висновки Верховного Суду
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).
Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Предметом спору у цій справі є незгода позивача з ненарахуванням та невиплатою відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Тобто, першочергово спір між сторонами виник щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (стосовно оплати праці) і не стосується реалізації публічно-владних функцій суб`єкта владних повноважень.
Поряд з цим, предметом касаційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, яка залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, про заміну боржника - ГУ МВС України в Одеській області у виконавчому листі, виданому Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/8960/24 
Отже, Верховний Суд уважає, що у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення припинення первісного суб`єкта - ГУ МВС України в Одеській області та переходу його прав та обов`язків (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до ГУ НП в Одеській області.
У контексті порушеного питання Суд зазначає таке.
У постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16 Верховний Суд констатував, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.
За правилами частини першої та п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 (далі - Порядок № 1074), орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: 
у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; 
у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; 
у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; 
у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; 
у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
Зі змісту пункту 8 Порядку № 1074 убачається, що внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.
Системний спосіб тлумачення указаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.
Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під цим терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 524/4478/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 826/16659/15 та від 20 лютого 2025 року у справі № 2а-14139/12/2670.
Так, 14 квітня 2015 року МВС України видано наказ № 431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ».
16 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 730, якою утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у тому числі ГУ НП в Одеській області, та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС, зокрема ГУ МВС України в Одеській області.
Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року за заявою позивача 18 вересня 2024 року видано виконавчий лист № 420/8960/24, у якому, серед іншого, зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000,00 грн, з урахуванням обов`язкових відрахувань.
При цьому, судами досліджено відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та встановлено, що юридична особа - орган державної влади ГУ МВС України в Одеській області (код ЄДРПОУ 08592268) перебуває у статусі «припинено». Дата запису: 29 липня 2024 року, номер запису: 1005561110015034669, стан суб`єкта: ДР припинення ЮО в результаті ліквідації.
Отже, Суд погоджується з твердженнями судів першої та апеляційної інстанції про те, що на час видання Одеським окружним адміністративним судом виконавчого листа у цій справі ГУ МВС України в Одеській області (боржник) припинило свою діяльність як юридична особа.
Водночас, за позицією скаржника, ГУ НП в Одеській області не є повним правонаступником відповідача у цій справі, а є лише функціональним, тобто передано лише повноваження щодо забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
З цього приводу Суд уважає за доцільне зазначити таке.
Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 580/783/19 наголосив, що особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва:
1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією). Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво. Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (окрім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже здійснював аналіз і співставлення функцій та завдань, які виконувала міліція і які наразі виконують МВС України та Національна поліція.
Так, нормами статей 1, 2 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» передбачалося, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Основними завданнями міліції було, з-поміж іншого: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.
Своєю чергою приписами статей 1, 2 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.
Поряд із цим, згідно з Положенням про МВС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
На підставі співставлення завдань та функцій цих трьох органів можна дійти висновку про те, що МВС України є органом влади, який формує державну політику у сфері, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Разом із тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього відповідні завдання та функції держави покладалися на міліцію.
Така правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 травня 2018 року у справі № П/811/3414/15, від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 520/5147/19, від 04 серпня 2022 року у справі № 824/3161/14-а, від 17 травня 2023 року у справі № 240/11052/20, від 02 серпня 2023 року у справі № 580/2348/21 та від 20 лютого 2025 року у справі № 2а-14139/12/2670, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
Більш того, колегія суддів зауважує, що у справах № 752/2391/17 (2а-14/09), № 240/11052/20 та № 580/2348/21 Верховний Суд надав правову оцінку питанню заміни боржника у виконавчих провадженнях/виконавчих листах і дійшов висновку про заміну боржника з територіального органу УМВС України та відповідний територіальний орган Національної поліції. Зокрема, згідно з висновками, зробленими Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 823/1462/15, правонаступником прав та обов`язків ліквідованого УМВС України в Черкаській області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є відповідний територіальний орган Національної поліції, а саме - ГУ НП в Черкаській області. Крім того, у справі № 240/11052/20 Верховний Суд своєю постановою задовольнив заяву позивача про заміну сторони у виконавчих листах та замінив боржника у виконавчих листах про зобов`язання нарахувати та виплатити грошові кошти з Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області на її правонаступника - ГУ НП в Житомирській області.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із позицією судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для заміни боржника у виконавчому листі від 18 вересня 2024 року, виданому Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/8960/24, з ГУ МВС України в Одеській області на правонаступника - ГУ НП в Одеській області.
Що стосується посилання скаржника на судове рішення, ухвалене у справі № 815/7357/16, у якому судом було встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з посади начальника сектору кримінальної розвідки в УВП УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області, яка після реорганізації органів МВС України та утворення Нацполіції не входить до структури ГУ НП в Одеській області, Верховний Суд уважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки факт звільнення позивача з посади начальника сектору кримінальної розвідки в УВП УБОЗ ГУ МВС України в Одеській області не є спірним у справі № 420/8960/24, а питання щодо правонаступництва цих територіальних органів судом у справі № 815/7357/16 не вирішувалося.
Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін. 
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя В. Е. Мацедонська
Судді М. В. Білак
О. В. Кашпур