Справа № 127/38351/25
Провадження № 2/127/9112/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Федчишена С.А., при секретаріПідвисоцькій О.Ю., розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,- 

ВСТАНОВИВ:

08.12.2025 до Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 03.09.1995 по 31.08.2025 перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м. 05.01.2005 спірна квартира була зареєстрована КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_2 . Крім того, згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.06.2011, яке набрало законної сили 29.06.2011, за ОСОБА_2 визнано право власності на самочинно переобладнану квартиру АДРЕСА_1 . Згідно Витягу про державну реєстрацію прав від 05.08.2011, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» право власності на спірну квартиру було перереєстровано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.06.2011. З Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості №201-20250803-0010159660 від 03.08.2025, оціночна вартість спірної квартири становить 4 040796, 21 грн. Незважаючи на те, що згідно всіх правовстановлюючих документів спірна квартира на праві приватної власності належить відповідачу, в силу діючого сімейного законодавства спірна квартира має статус майна набутого подружжям за час шлюбу, а тому просила суд визнати майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнати в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . Визнати в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . Припинити в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право приватної власності ОСОБА_2 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
02.03.2026 представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Кашпрук О.В. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач визнає, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , підлягає поділу між колишнім подружжям ОСОБА_4 , оскільки квартира придбана та добудована в період їх перебування у шлюбі по ідеальній частці. Враховуючи викладене, зазначила, що відповідач позов визнає частково, а саме: в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_4 визнати право власності ОСОБА_1 на частку (ідеальну) квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 48,7 кв.м., визнати право власності ОСОБА_2 на частку (ідеальну) квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 48,7 кв.м. 
02.03.2026 ОСОБА_3 , в особі представника, адвоката Кашпрук О.В., звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив суд прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та припинення права власності, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Поділити спільне майно колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,6 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м.: - визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ; - визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
03.04.2026 за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Туманов Д.С. звернувся до суду з клопотанням, де зазначив, що оскільки судом не розпочато розгляд справи по суті, позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким позовну вимогу в частині щодо відступу від начал рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, залишити без розгляду, сторона позивача просить суд виходити з того, що частки чоловіка та дружини є рівними. Враховуючи викладене, просив суд позовні вимоги в частині щодо визнання в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 – залишити без розгляду, в іншій частині позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, визнавши право власності на частки квартири АДРЕСА_1 .
03.04.2026 за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Туманов Д.С. звернувся до суду з заявою про визнання зустрічного позову, в якій просив суд ухвалити судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами, відповідно.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2026 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісна та зустрічна позовні заяви підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України та главою 26 книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 03.09.1995 Вінницьким міським відділом реєстрації громадянського стану, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №3078, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу від 03.09.1995 серія НОМЕР_1 . (а.с.23)
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2025 по справі №127/3026/25, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03.09.1995 Вінницьким міським відділом реєстрації громадянського стану, актовий запис №3078. (а.с. 24-25)
Згідно з Свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 29.10.2004, серія НОМЕР_2 , квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. (а.с. 27)
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.06.2011, яке набрало законної сили 29.06.2011, визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно переобладнану квартиру АДРЕСА_1 та складається з приміщень літ. «А»: коридору 1-1 площею 14,5 кв.м., кімнати 1-2 площею 20,5 кв.м., кладова 1-3 площею 1,6 кв.м., кухні 1-4 площею 13,4 кв.м., туалету 1-5 площею 3,3 кв.м., ванни 1-6 площею 4,7 кв.м., кімнати 1-7 площею 17,9 кв.м., кімнати 1-8 площею 10,3 кв.м., балкон площею 1,4 кв.м., загальна площа приміщень складає 87,6 кв.м. (а.с. 28-29)
Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №30868535 від 05.08.2011, квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: рішення суду/справа №2-80/11/ 14.06.2011/ Ленінський районний суд м. Вінниця, форма власності – приватна, частка 1/1. (а.с. 30-32)
Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого 06.05.2010 КП «ВМБТІ», власник: ОСОБА_2 . (а.с. 33-40)
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.
При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.
У рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.
Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу) або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі ст. 365 ЦК України.
Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частиною першою ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Угоди про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.
Згідно з ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.
Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
За загальними правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Отже, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
У постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 зроблено висновок по застосуванню п. 3 ч.1 ст. 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
Судом встановлено, щоквартира за адресою: АДРЕСА_3 , придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі, в інтересах сім`ї, презумпція спільного майна подружжя, сторонами не спростовується.
Суд вважає, що спірне майно, яке було придбано для їх сім`ї є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частках.
Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають задоволенню.
Вимоги щодо судових витрати сторонами не заявлено, у зв`язку з чим їх розподіл відповідно до судом не проводиться.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Первісний позов задовольнити.
Зустрічний позов задовольнити.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності ОСОБА_1 на частку (ідеальну) квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 48,7 кв.м.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності ОСОБА_2 на частку (ідеальну) квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 48,7 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення припущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08.05.2026

ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 )
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 )
СУДДЯ: