П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/19019/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С. Дата і місце ухвалення: 24.02.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 18.10.2024р. №122;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.11.2024р. №119-РС в частині призупинення військової служби ОСОБА_1 з 06.11.2024р.;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.11.2024р. №330, яким ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відновити ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення з 06.11.2024р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що солдату ОСОБА_1 , колишньому водію третього розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15 листопада 2024 р. №119-РС, на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 06.11.2024р. №62024150020002083, призупинено військову службу з 06.11.2024р., а в подальшому наказом №330 від 21.11.2024р. його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 . Підставами для видання оскаржуваних наказів стали акт службового розслідування від 07.10.2024р. та наказ командира військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 18.10.2024р. №122. Акт службового розслідування та видані на підставі нього накази про результати службового розслідування, про призупинення військової служби та про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 вважає протиправними. Зокрема, позивач зазначав, що у період з 19.08.2024р. по 17.09.2024р. та з 17.09.2024р. по 13.11.2024р. він перебував на стаціонарному лікуванні тяжкої травми, що спростовує обвинувачення ОСОБА_1 у самовільному залишенні військової частини та не поверненні до місця служби. В подальшому позивач визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців на підставі статті 76- б графи ІІ Розкладу хвороб. Відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, у тому числі наявності вини військовослужбовця. Позивач стверджував, що він не був обізнаний про призначення та проведення відносно нього службового розслідування, внаслідок чого не мав змоги скористатись своїм правом надати пояснення, заперечення з мотивами відхилення нібито вчинення останнім правопорушення, не був проінформований про результати службового розслідування та не отримував наказ про результати такого розслідування. За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини були відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 21.11.2024р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.10.2024р. №122 «Про результати службового розслідування».
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024р. №119-РС (по особовому складу) в частині призупинення з 06.11.2024р. військової служби матросу ОСОБА_1 , колишньому водію розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 .
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2024р. №330 (по стройовій частині) в частині виключення матроса ОСОБА_1 , колишнього водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , з 21 листопада 2024 року зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 відновити ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення з 06.11.2024р.
Не погоджуючись з вказаним рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 24.02.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваних наказів, з посиланням на те, що службове розслідування проведено поверхнево, не встановлено належним чином обставин правопорушення та проігноровано факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні. Судом фактично ототожнено поняття «перебування на лікуванні» з поняттям «наявність поважних причин для невиконання обов`язку прибути до військової частини», що є грубою помилкою, яка суперечить усталеній судовій практиці. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що ОСОБА_1 було виписано зі стаціонару Клінічного санаторію ім. Горького 15.08.2024р., а тому, на виконання абз.1 ст.262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, позивач зобов`язаний був прибути до військової частини та доповісти про це безпосередньому командирові. Видане 18.08.2024р. ОСОБА_1 направлення на подальшу реабілітацію не звільняло його від обов`язку прибути до військової частини для відповідного оформлення. Фактично ОСОБА_1 самостійно визначив для себе подальший маршрут лікування, проігнорувавши встановлений порядок. При цьому, відповідно до ч.5 ст.407 КК України, нез`явлення на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, є кримінальним правопорушенням. Командир військової частини, отримавши рапорт та не маючи жодного офіційного підтвердження поважності причин відсутності військовослужбовця (окрім його усних заяв), був зобов`язаний призначити службове розслідування.
Також, апелянт посилається на те, що перебування на лікуванні з 19.08.2024р. по 17.09.2024р. не скасовує того факту, що з 15.08.2024р. по 19.08.2024р. ОСОБА_1 не перебував на лікуванні і жодних доказів поважності нез`явлення не надав. Більше того, проходячи лікування в різних закладах, він жодного разу не повідомив про це командування в установленому порядку (рапортом, через безпосереднього командира), хоча мав таку можливість. Задовольняючи позов, суд першої інстанції фактично поставив під сумнів дискреційні повноваження командира військової частини, надані йому Дисциплінарним статутом ЗСУ та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції проігноровано аргументи відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України для справ щодо проходження публічної служби. Позивачу було достеменно відомо про порушення своїх прав ще 09.09.2024р., коли наказом №257 його було знято з грошового забезпечення у зв`язку з СЗЧ. Проявляючи розумну зацікавленість, він мав би дізнатися про причини цього та про подальші накази значно раніше. Звернення до суду 16.06.2025р. (майже через 9 місяців після зняття з забезпечення) є грубим порушенням строків, що є підставою для залишення позову без розгляду.
ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що ст.262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовцям надано право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а не встановлено відповідний обов`язок. Скористатись зазначеним правом у ОСОБА_1 була відсутня можливість, оскільки згідно медичної виписки із медичної карти стаціонарного хворого №68860832 м`язова сила, тобто функціональність обох верхніх кінцівок, у позивача мала нуль відсотків, що дорівнює їх відсутності відповідно до Порядку проведення військово-лікарської експертизи. При цьому, направлення на реабілітацію від 18.08.2024р. надавалось саме військовою частиною НОМЕР_2 , а не самостійно визначалось військовослужбовцем ОСОБА_1 . Позивач просить врахувати, що він отримав тяжку травму 25.06.2024р. та без досягнення виліковного стану, який дозволяє нести службу, протягом безперервного лікування по 13.11.2024р. був списаний із ІІ групою інвалідності, в стані чого знаходиться по сьогоднішній день. Більше того, в матеріалах службового розслідування взагалі не було зазначено про порушення позивачем вимог абз. 1 ст. 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Що ж до посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду, то ОСОБА_1 зазначає, що питання строків звернення з даним позовом до суду вирішено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025р. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.03.2022р. №2 позивача з 12.03.2022р. зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду розвідника радіотелефоніста 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2024р. №127 солдата ОСОБА_1 відряджено до військової частини НОМЕР_4 з метою фахової підготовки за спеціальністю «розвідник» у термін на 55 діб з 05 травня по 28 червня 2024 року, про що видано посвідчення про відрядження від 04.05.2024р. №45. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.06.2024р. №6-PC (по особовому складу) солдата ОСОБА_1 , водія розвідувального відділення розвідувального взводу, призначено на рівнозначну посаду водія розвідувального відділення розвідувального взводу у зв`язку із проведенням організаційних заходів з шпк «солдат» на шпк «матрос» та присвоєно військове звання «матрос».
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.06.2024р. №184 матроса ОСОБА_1 призначено на посаду водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 . Також, цим наказом позивачу встановлено посадовий оклад у розмірі 2 820,00 грн. на місяць і наказано виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 523%, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.
Виконуючим обов`язки командира розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 сержантом ОСОБА_2 09.09.2024р. подано командиру військової частини НОМЕР_2 рапорт, в якому він доповів, що матрос ОСОБА_1 , водій 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , виявися відсутнім в пункті постійної дислокації (ППД) підрозділу в АДРЕСА_1 ) на ранковій перевірці 09.09.2024р. З приводу сімейних обставин до керівництва підрозділу не звертався, проходження лікування завершив. В телефонному режимі підтвердив свою відмову від повернення в ППД підрозділу. Таким чином, цей військовослужбовець самовільно залишив військову частину.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.09.2024р. №257 (по стройовій частині) вирішено вважати таким, що вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 у самовільне залишення військової частини з 09 вересня 2024 року матроса ОСОБА_1 , водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу. 
Також, цим наказом вирішено зняти позивача з 09 вересня 2024 року з грошового та речового забезпечення військової частини, а з 10 вересня 2024 року - з продовольчого забезпечення військової частини. 
Підставою для винесення наказу зазначено рапорт сержанта ОСОБА_3 вх.№1/34/5149 від 09.09.2024р.
На підставі вказаного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2024р. №346 призначено проведення службового розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини НОМЕР_2 , а також встановлення ступеню вини водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 матроса ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Проведення службового розслідування доручено начальнику групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_2 , капітану ОСОБА_4 .
В ході службового розслідування відібрані пояснення у наступних військовослужбовців: тимчасово виконуючого обов`язки командира розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_3 , командира 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , начальника медичного пункту – начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 .
Сержант ОСОБА_7 у поясненнях від 26.09.2024р., окрім інформації, зазначеної в рапорті від 09.09.2024р., зазначив, що у переписці ОСОБА_1 підтверджував факт відсутності, неповернення до ППД підрозділу та виражав у нецензурній формі власне незадоволення командуванням частини та підрозділом, й при цьому, про своє місцезнаходження матрос ОСОБА_1 не повідомляв, про його місцезнаходження не відомо.
ОСОБА_5 у поясненнях вказав, що 09.09.2024р. при перевірці службової документації та особового складу, який перебував в ППД підрозділу н.п. Першотравневе, Одеської області, було встановлено, що матрос ОСОБА_1 15.08.2024р. виписаний з лікарського закладу з рекомендаціями подальшого проходження реабілітації та повинен був повернутись на ППД підрозділу і очікувати направлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження реабілітації. Однак, в період з 15.08.2024р. по 09.09.2024р. матрос ОСОБА_1 до ППД підрозділу не прибув, про його місцезнаходження не відомо.
Начальник медичної служби військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 зазначив, що 01.07.2024р. з ним зв`язався матрос ОСОБА_1 , який проходив навчання та повертався в підрозділ по закінченню відрядження і скаржився на стан здоров`я, у зв`язку з чим йому було організовано консультацію травматолога та невролога в « НОМЕР_5 територіальному медичному об`єднанні» м. Львів, а також виконано комп`ютерну томографію головного мозку. Згідно консультативного висновку спеціалістів ОСОБА_1 02.07.2024р. був направлений на огляд невролога ВМКЦ ПР м. Одеса та за направленням якого був госпіталізований до КНП «ООКМЦ» ООР де знаходився на стаціонарному лікуванні до 15.08.2024р. Згідно рекомендацій виписного епікризу 18.08.2024р. був направлений на продовження курсу реабілітації в умовах стаціонару ВМКЦ ПР м. Одеси (направлення №9/5/305). 19.08.2024р. в голосовому повідомленні ОСОБА_8 в категоричній формі відмовився від продовження реабілітації в умовах стаціонару та вимагав направлення на огляд ВЛК. 24.08.2024р. матрос ОСОБА_1 був направлений на огляд ВЛК клініки ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою визначення придатності до подальшого проходження військової служби за станом здоров`я, але 25.08.2024р. в голосовому повідомленні матрос ОСОБА_1 повідомив, що відмовляється проходити огляд ВЛК, вимагаючи надання документів по травмам та пораненням, лікування за рахунок держави та виплати грошових компенсацій. На час складання цих пояснень, місцезнаходження матроса ОСОБА_1 не відоме.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами у справі не заперечується, що у позивача пояснення не відбирались, доказів ознайомлення його із наказом про проведення щодо нього службового розслідування не надано.
За результатами службового розслідування складено акт від 02.10.2024р., який 07.10.2024р. затверджено командиром військової частини НОМЕР_2 .
Службовим розслідуванням, на підставі медичної документації, установлені обставини перебування позивача на стаціонарному лікуванні:
- з 02.07.2024р. по 01.08.2024р. в КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр» ООР на підставі направлення військової частини;
- з 01.08.2024р. по 15.08.2024р. в ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця».
Крім того, позивача направлено військовою частиною 18.08.2024р. на госпіталізацію до ІНФОРМАЦІЯ_1 та 24.08.2024р. на медичний огляд ВЛК ВМКЦ ПР АДРЕСА_1 .
Службовим розслідуванням встановлено, що матрос ОСОБА_1 після того як 15.08.2024р. був виписаний з Клінічного санаторію ім. Горького м. Одеса повинен був повернутись в розташування військової частини, однак 15.08.2024р. не повернувся з лікувального закладу, чим не виконав своїх обов`язків, передбачених посадою та званням, а саме: статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статями 11, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що дає підстави вважати, що він з 15.08.2024р. перебуває у самовільному залишенні військової частини.
У акті службового розслідування зазначено, що вина позивача виражається в формі прямого умислу, а своїми діями він порушив вимоги статтей 17, 65, 68 Конституції України, статтей 2, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статтей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та в таких діях позивача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, а саме: самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18.10.2024р. №122 «Про результати службового розслідування» вирішено: службове розслідування вважати завершеним, копії матеріалів службового розслідування направити до ТУ ДБР за підслідністю для прийняття рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ознаками частини 5 статті 407 КК України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024р. №119-РС (по особовому складу) матросу ОСОБА_1 , колишньому водію розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , призупинено військову службу з 06.11.2024р. 
Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.11.2024р. №62024150020002083.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2024р. №330 (по стройовій частині) матроса ОСОБА_1 , колишнього водія 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_2 , якому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.11.2024р. №119-РС відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу», на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 06.11.2024р. №62024150020002083 призупинено військову службу з 06.11.2024р., з 21 листопада 2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
Не погоджуючись з правомірністю наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 18.10.2024р. №122, командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024р. №119-РС в частині призупинення військової служби та командира військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2024р. №330 ОСОБА_1 оскаржив їх в удовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що у спірному випадку службове розслідування повинно було, серед іншого, встановити відсутність поважних причин відсутності позивача на службі тривалістю понад три доби. Натомість, матеріали службового розслідування, в сукупності із іншими доказами, які надані учасниками справи, свідчать про те, що службове розслідування проведено поверхнево, визначальні для вирішення питання про наявність в діях позивача ознак кримінального правопорушення (самовільне залишення військової частини) факти та обставини так і не були достеменно установлені, а висновки службового розслідування суперечать як один одному, так і наявним доказам. Суд зазначив, що висновок відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини (її пункту постійної дислокації) базується лише на тому, що 15.08.2024р. позивача було виписано із стаціонарного лікування в ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» і він після цього не прибув у пункт постійної дислокації і не повідомив про причини нез`явлення на службу. Водночас, відповідач проігнорував те, що самою ж військовою частиною 18.08.2024р. було направлено ОСОБА_1 на госпіталізацію та 24.08.2024р. на медичний огляд військово-лікарською комісією ВМКЦ ПР м. Одеса. При вирішенні спору судом враховано, що відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження викладених в акті службового розслідування тверджень про те, що позивач відмовився повертатись в пункт постійної дислокації військової частини, проходити лікування та військово-лікарську комісію. При цьому, на час ініціювання, призначення та проведення службового розслідування, а також прийняття оскаржених наказів об`єктивно існувала медична документація, яка підтверджувала перебування позивача на стаціонарному лікуванні протягом усього періоду, який визначений відповідачем як самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини.
За висновками суду першої інстанції, в ході службового розслідування військовою частиною не було вчинено дій, передбачених Порядком №608, та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Відповідачами не доведено належними і допустимими доказами фактів учинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку (правопорушення) та, як наслідок, і правомірності реалізації висновків службового розслідування, у тому числі й у вигляді призупинення позивачу військової служби та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ч.1, ч.2 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається, зокрема, день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
Військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі: перебування на лікуванні; захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу; безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим; настання інших випадків, визначених законодавством.
Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), яким визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. 
Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
За змістом статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Стаття 26 Статуту, визначає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Пунктом 12 Положення №1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
За змістом пункту 122 Положення усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Порядок призупинення та продовження військової служби деталізований у пунктах 144-1 - 144-7 Положення, відповідно до яких для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
У разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Водночас, пунктом 148 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовець за наявності поважних причин, що перешкоджають йому своєчасно вибути з пункту відрядження до місця постійної служби (навчання), повинен повідомити про це командира (начальника) військової частини через начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а в разі їх відсутності - через посадових осіб місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування із зазначенням причин затримки.
Поважними причинами затримки військовослужбовця у відрядженні понад строки, зазначені в посвідченні про відрядження, є захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), що позбавили його можливості своєчасно повернутися з відрядження, стихійне лихо, інші надзвичайні ситуації. Причини затримки повинні бути підтверджені відповідними документами.
Згідно пункту 150 Положення №1153/2008 у разі неповернення військовослужбовця з відрядження в установлений строк та відсутності повідомлення про причини його затримки командир (начальник) військової частини негайно надсилає запит посадовій особі, в розпорядження якої був відряджений військовослужбовець, або начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Після одержання відповіді на запит про те, що відряджений не прибув до пункту призначення або своєчасно вибув до своєї військової частини, командир (начальник) військової частини організовує його розшук в установленому порядку.
Пунктами 251, 258 Положення №1153/2008 передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
Лікування військовослужбовців повинно бути закінчено в закладі охорони здоров`я. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку. Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та під час дії воєнного стану визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців, підлягають звільненню в запас із зазначенням у наказі про звільнення, що такі особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.
Відповідно до статті 260 Статуту на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.
За приписами статей 261, 262 Статуту, про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.
В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.
В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999р №551-XIV.
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).
Частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України визначений такий склад військового кримінального правопорушення: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
Таким чином, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.
При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу - це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.
Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.
Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.
Наявними у справі доказами підтверджується, що позивач:
- з 02.07.2024р. по 01.08.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр» на підставі направлення військової частини від 01.07.2024р.;
- з 01.08.2024р. по 15.08.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні в Клінічному санаторії ім. Горького м. Одеса, куди його було переведено за медичними показаннями;
- 18.08.2024р. військовою частиною НОМЕР_1 видано позивачу направлення №9/5/305 на продовження курсу реабілітації в умовах стаціонару до ВМКЦ ПР м. Одеса;
- з 19.08.2024р. по 17.09.2024р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ПР м. Одеса та Клінічному санаторії «Аркадія» Державної прикордонної служби з діагнозом «післятравматичний двобічний компресійно-ішемічний брахіоплексит з верхнею параплегією, переважним ушкодженням променевих та серединних нервів, більше справа. Порушення функцій кистей та пальців»;
- з 17.09.2024р. по 13.11.2024р. перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні «Одеський обласний клінічний медичний центр» ООР м. Одеса.
Як видно з виписного епікризу №6299 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні «Одеський обласний клінічний медичний центр» ООР м. Одеса, установлений діагноз: «Двобічна посттравматична компресійно-ішемічна невропатія лівого та правого плечових сплетінь із залученням лівого та правого серединного, ліктьового, променевого, м`язово-шкірного, підпахвинного нервів з дефіцитом амплітуди м`язової сили, ознаками аксонального ураження, периневрального набряку з великими вогнищами демієлінізації, тимчасовим помірним порушенням сенсорно-моторної функції, млявим парезом обох верхніх кистей (544.7) Стійка паретична контрактура правого променево-зап`ястного суглоба зі значним порушенням функції кисті. Лівобічний гонартроз 1 ст. у поєднані з хондромаляцією 2 ст. (дегенеративними змінами латерального меніска Stoller I-II) Застарілим пошкодженням латерального меніска, лікованого оперативно (03.12.2023 артроскопія, парціальна меніскектомія) з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Макулопатія, простий короткозорий астигматизм ст. 1.5Д лівого ока при гостроті зору з корекцією 0.6. Гострота зору правого ока 1.0. ХОЗЛ 2ст, фаза нестійкої ремісії. ДН 0-1 ст.».
Згідно із виданим військово-лікарською комісією КНП «Одеський обласний клінічний медичний центр» свідоцтвом про хворобу №648 від 07.11.2024р., затвердженим постановою 18 Регіональної військово-лікарської комісії від 07.11.2024р. №12064, ОСОБА_1 на підставі статті 76-6 графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 (шість) місяців. Травма тяжкого ступеню. Травма, так, пов`язана з проходженням військової служби.
З вказаного слідує, що отримавши 25.06.2024р. тяжку травму обох кінцівок ОСОБА_1 безперервно перебував на лікуванні та в листопаді 2024 року його у встановленому порядку визнано непридатним до військової служби за станом здоров`я (2 група інвалідності; м`язова сила обох верхніх кінцівок 0%). 
Як вже зазначалося колегією суддів, висновок відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини (її пункту постійної дислокації) базується на тому, що 15.08.2024р. ОСОБА_1 було виписано із стаціонарного лікування в ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» і він після цього не прибув у пункт постійної дислокації і не повідомив про причини нез`явлення на службу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких висновків військової частини НОМЕР_1 , оскільки саме військовою частиною НОМЕР_1 позивача 18.08.2024р. було направлено на госпіталізацію до ІНФОРМАЦІЯ_1 та 24.08.2024р. на медичний огляд військово-лікарською комісією ВМКЦ ПР м. Одеса.
За наведених обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що після виписки 15.08.2024р. із стаціонарного лікування в ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_1 самостійно визначив для себе подальший маршрут лікування, проігнорувавши встановлений порядок повернення до військової частини і доповіді про це безпосередньому командирові.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, позивачем надано до суду письмові копії електронних доказів листування у спірний період з безпосереднім керівництвом у месенджері «SIGNAL», а також власні рапорти та інформаційні запити з приводу лікування, отримання травми разом із відповідями військової частини на них, що спростовує доводи відповідачів про відсутність інформації про причини нез`явлення позивача в пункт постійної дислокації військової частини.
Натомість, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження викладених в акті службового розслідування тверджень про те, що ОСОБА_1 відмовився повертатись в пункт постійної дислокації військової частини, проходити лікування та військово-лікарську комісію.
Захворювання та лікування військовослужбовця, тим більше в умовах стаціонару, у розумінні положень статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 144-1 - 144-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України є поважною причиною відсутності його на службі та не може бути кваліфіковано як самовільне залишення військової частини. 
Порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки затверджено постановою КМУ від 23.08.2023р. №901.
Пунктом 2 Порядку №901 передбачено, що для обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між військовими частинами, закладами охорони здоров`я і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки використовуються системи електронного документообігу Міноборони, Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - системи електронного документообігу).
Відповідно до п.5 Порядку №901 медичні та інші документи військовослужбовця через систему електронного документообігу надсилаються:
військовою частиною, в якій військовослужбовець проходить військову службу, до закладу охорони здоров`я, де він перебуває на лікуванні, - довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва);
військовою частиною, в якій військовослужбовець проходить військову службу, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначеного у рапорті військовослужбовця, - довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), витяг з наказу по особовому складу командира (керівника) військової частини, витяг з наказу по стройовій частині командира (керівника) військової частини, відпускний квиток;
штатною військово-лікарською комісією до закладу охорони здоров`я, де військовослужбовець перебуває (перебував) на лікуванні, - постанова військово-лікарської комісії, оформленої у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії;
закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, та до найближчого військово-медичного закладу охорони здоров`я протягом одного дня з моменту, коли військовослужбовець поступив на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я або вибув з нього, - іменний список військовослужбовців, які поступили на стаціонарне лікування (обстеження) до закладу охорони здоров`я та вибули з нього, інші документи у разі потреби;
закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, і територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які зазначені в рапорті військовослужбовця, не пізніше дня завершення його лікування та виписки із закладу охорони здоров`я - постанова військово-лікарської комісії, оформлена у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рапорт військовослужбовця про надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), про звільнення від виконання службових обов`язків на підставі рішення військово-лікарської комісії або про звільнення з військової служби за станом здоров`я з метою взяття на військовий облік (виключення з військового обліку), інші документи у разі потреби.
Зазначені норми Порядку №901 дають підстави для висновку, що на час ініціювання, призначення та проведення службового розслідування, а також прийняття оскаржуваних у даній справі наказів у військовій частині існувала медична документація, яка підтверджувала перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні протягом усього періоду, який визначений відповідачем як самовільне залишення позивачем військової частини.
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в ході службового розслідування військовою частиною НОМЕР_1 не було вчинено дій, спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, сам лише факт внесення до ЄРДР за заявою військової частини відомостей про вчинене ОСОБА_1 кримінальне правопорушення, який не встановлений й не перевірений належним чином його безпосереднім командуванням та містить суперечливу інформацію, не є достатньою підставою відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону №2232-XII для призупинення позивачу військової служби, виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 31 березня 2025 року по справі №295/8165/23, оскільки зазначена справа має зовсім інші обставини стосовно реально вчиненого самовільного залишення військової частини, які жодним чином не співпадають із обставинами даної справи, де ОСОБА_1 перебував на лікуванні, про що військовій частині було достеменно відомо.
Що ж до посилань апелянта на пропуск позивачем строку звернення з даним позовом до суду, то колегія суддів зазначає, що правову оцінку вказаному питанню надано в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025р., якою скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2025р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України (у зв`язку з пропуском строку звернення до суду) та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 24.02.2026р. колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 12 травня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук