ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1066/26 Справа № 205/4679/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костромітіна О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.
суддів Гапонова А.В., Красвітної Т.П.
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Приватне акціонерне товариство «Кривий Ріг Цемент»
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Приватним акціонерним товариством «Кривий Ріг Цемент» на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Костромітіна О.О.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У травні 2023року  ОСОБА_1  подала в суд позов проти Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент» (далі - ПрАТ «Кривий Ріг Цемент»), який в подальшому уточнено, з вимогою про поновлення її на роботі на посаді фахівця з закупок технічних послуг відділу технічних послуг ПрАТ «Кривий Ріг Цемент».
Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що вона працювала в ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» на посаді фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг з 14 лютого 2022року.
Наказом № 13-зв від 18 квітня 2023року вона була звільнена на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗПП України за прогул без поважних причин, а саме з 28 травня 2022року по 16 квітня 2023року позивачка не вийшла на роботу, чим вчинила прогул.
Вважала своє звільнення незаконним, оскільки вона є матір`ю одиночкою, має дитину віком 11 років.
Вказувала, що 27 травня 2022року вона подала відповідачу заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з евакуацією за кордон, а саме в Німеччину з 29 травня 2022року, тобто вона з 29 травня 2022року знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати, тому відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України, згідно з якою звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг ПрАТ «Кривий Ріг Цемент».
Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що звільнення позивачки відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки остання є одинокою матір`ю, що підтверджується належними та достовірними доказами, тому її звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП суперечить вимогам частини третьої статті 184 КЗпП України, та є незаконним.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
17 вересня 2025року ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що обов`язковою умовою для поновлення працівника на роботі має передувати скасування наказу про звільнення, а за встановлених обставин справи рішенням Новокодацького районного суду від 03 грудня 2025року у цивільній справі № 205/6600/24 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про скасування наказу про звільнення.
Також заявник стверджував про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладення договору про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Лосєвим Ю.С., відповідно у останнього були відсутні повноваження на підписання та подання до суду позовної заяви від імені позивачки.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
22 вересня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду витребувано з Новокодацького районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 07 жовтня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Кривий Ріг Цемент»на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025року справу призначено до розгляду на 11?? год 18 лютого 2026року.
Оскільки з 17 лютого 2026року по 26 лютого 2026року суддя ОСОБА_2 перебувала у відпустці справа була призначена на 11?? год 15 квітня 2026року.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 березня 2026року № 412/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_2 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2026року № 1821 та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 20 березня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 березня 2026року прийнято до свого провадження справу та призначено її до розгляду на 15?? год 05 травня 2026року.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Наказом № 56-пр ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» від 11 лютого 2022року позивачку ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 14 лютого 2022року на посаду фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг /а.с.13/.
Відповідно до наказу ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» № 066 від 17 квітня 2023року про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення визнано для ОСОБА_1 , фахівця з закупок технічних послуг відділу закупок технічних послуг робочий день 17 квітня 2023року днем прогулу без поважних причин; за грубе порушення трудової дисципліни застосовано до неї згідно з п.2 ст. 147 КЗпП дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП (за прогули без поважних причин); звільнення за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП вирішено здійснити без попереднього погодження з первинною профспілковою організацією, на підставі діючого на період дії воєнного стану обмеження застосування норми 43 КЗпП України.
Наказом ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» № 13-зв від 18 квітня 2023року ОСОБА_1 звільнено з 18 квітня 2023року за прогул без поважних причин (п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України).
В матеріалах справи також наявні витяги з наказів про надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати як працівнику, який виїхав за кордон: № 881-в від 13 серпня 2022року на період з 15 серпня 2022року по 12 листопада 2022року; № 1254-в від 14 листопада 2022року на період від 14 листопада 2022року по 14 грудня 2022року; № 1442-в від 15 грудня 2022року на період з 15 грудня 2022року по 14 січня 2023року; № 10-в від 13 січня 2023року на період з 15 січня 2023року по 15 лютого 2023року; № 40-в від 15 лютого 2023року на період з 16 лютого 2023року по 28 лютого 2023року; № 48-в від 27 лютого 2023року на період з 01 березня 2023року по 03 березня 2023року, а також додаткової соціальної відпустки на період з 06 березня 2023року по 15 березня 2023року; № 61-в від 15 березня 2023року на період з 16 березня 2023року по 16 квітня 2023року.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України № 00040890892, який сформовано ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 народився син -ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України - ОСОБА_4 .
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивачкою доведено порушення відповідачем вимог частини третьої статті 184 КЗпП України, а саме: звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням, тобто не дотримано однієї із основних гарантій від незаконного звільнення працівника, передбаченої Кодексом законів про працю України.
Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що звільнення позивачки відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки остання є одинокою матір`ю, що підтверджується належними та достовірними доказами, тому її звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП суперечить вимогам частини третьої статті 184 КЗпП України, та є незаконним.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов`язковим працевлаштуванням (частина третя статті 184 КЗпП України). Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов`язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров`я). Передбачені частиною третьою статті 184 КЗпП України гарантії поширюються і на випадки звільнення у зв`язку з закінченням строку договору зазначених працівників, коли вони були прийняті на сезонні роботи.
Отже, частиною третьою статті 184 КЗпП України встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, одиноких матерів та передбачено обов`язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору. Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов`язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України обов`язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі.
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018року у справі № 759/19440/15-ц, провадження № 14-105цс18 та Верховним Судом у постановах: від 16 січня 2018року у справі № 175/167/16-ц, провадження № 61-59св17, від 14 березня 2018року у справі № 820/11570/15, провадження № К/9901/6679/18, від 17 жовтня 2018року у справі № 182/5140/15-ц, провадження № 61-13032св19, від 28 січня 2019року у справі № 392/1505/17-ц, провадження № 61-38857св18, від 26 червня 2019року у справі № 414/1148/16-ц, провадження № 61-29151св18.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2021року у справі № 591/1371/19 (провадження № 61-10029св21) зазначено, що «згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», статтею 6СК України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше. Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною). Також визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки». Так, згідно із вказаною постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Оскільки пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (сплати аліментів) значення не має».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», статтею 6 СК України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше.
Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).
Також визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки».
Так, згідно із вказаною постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
Оскільки пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (сплати аліментів) значення не має.
Звертаючись до суду з указаним позовом і надаючи пояснення в ході розгляду справи, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона є одинокою матір`ю, самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Водночас в особовій картці ОСОБА_1 у графі «родинний стан» вказаний «син ОСОБА_3 ».
Установивши, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина, якому на момент ухвалення районним судом судового рішення ще не виповнилося 14 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на неї поширюються гарантії дотримання трудових прав, визначені частиною третьою статті 184 КЗпП України.
Висновки суду у цій частині вірні, узгоджуються з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права.
Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Кривий Ріг Цемент», що обов`язковою умовою для поновлення працівника на роботі має передувати скасування наказу про звільнення, а за встановлених обставин справи рішенням Новокодацького районного суду від 03 грудня 2025року у цивільній справі № 205/6600/24 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про скасування наказу про звільнення, -не заслуговують на увагу, оскільки відмова у задоволені позову ОСОБА_1 у справі № 205/6600/24 про визнання незаконним і скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та наказу про припинення трудового договору у зв`язку з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду, жодним чином не впливає на висновки суду першої інстанції щодо незаконності звільнення позивачки та не спростовує наявність порушення вимог частини третьої статті 184 КЗпП Україниз боку відповідача, наявність якого є достатньою підставою для поновлення позивачки на роботі.
Безпідставними також є доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для залишення позову без розгляду через відсутність в матеріалах справи доказів укладення договору про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Лосєвим Ю.С., і відсутність повноваження на підписання та подання до суду позовної заяви від імені позивачки.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Тобто адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є підтвердженням наявності у адвоката повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.
Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.
За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025року у справі № 761/5870/24 (провадження № 61-5803сво24).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позовна заява  ОСОБА_1 підписана представником Лосєвим Ю.С.
До позовної заяви додано ордер адвоката Лосєва Ю.С. на представництво інтересів  ОСОБА_1 .
Ураховуючи, що до позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, представникові  ОСОБА_1  - адвокату Лосєву Ю.С. надано всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача, апеляційний суд дійшов висновку про те, що представник позивача - адвокат Лосєв Ю.С. не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про поновлення на роботі від імені  ОСОБА_1 .
Тому відсутність договору про надання правової допомоги сама по собі не є підставою для залишення позову без розгляду, оскільки повноваження адвоката можуть підтверджуватися ордером, який є належним документом.
Тож, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Кривий Ріг Цемент».
Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 18 липня 2025року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 травня 2026року.

Судді: