Справа № 950/3705/25
2/950/289/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И  

14 травня 2026 року м.Лебедин 
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. 
з участю секретаря - Гладкової С.В., позивачки - ОСОБА_1 , представника позивачки - ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, 
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами 23 червня 2018 року, та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 8300 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Уточнюючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що шлюб між нею та відповідачем фактично припинив існування з листопада 2024 року, подружжя спільного господарства не веде, проживає окремо, між сторонами втрачено почуття любові, поваги, взаєморозуміння, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_4 , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивачка вказала, що відповідач належної участі в утриманні дитини не бере, добровільно аліменти у достатньому розмірі не сплачує, а тому просила визначити аліменти у твердій грошовій сумі з огляду на потреби дитини, витрати на проживання, харчування, навчання, одяг, розвиток, а також з урахуванням відсутності у відповідача стабільного офіційного доходу.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Четвертак Л.В. позовні вимоги підтримали. Вони наполягали на тому, що шлюбні відносини фактично припинені, сім`я збережена бути не може, а дитина фактично утримується матір`ю. Представник позивачки зазначила, що відповідач є молодою працездатною особою, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині не подав, а посилання на відсутність офіційного доходу не звільняє його від батьківського обов`язку утримувати дитину.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, водночас подав відзив на позовну заяву, у якому проти розірвання шлюбу не заперечував. Щодо вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 8300 грн щомісячно заперечував, посилаючись на те, що він ніде не працює, постійного офіційного доходу не має, а тому просив стягувати аліменти у частці від заробітку, а саме у розмірі однієї четвертої частини його доходу. Як альтернативну позицію відповідач просив, у разі визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обмежити їх розмір сумою 3600 грн щомісячно. Крім того, відповідач зазначав, що позивачка не довела заявлені нею витрати на дитину в розмірі 16600 грн на місяць, що витрати на оренду житла не можуть у повному обсязі враховуватися як витрати виключно на дитину, а частина документів, складених іноземною мовою, на його думку, не може бути прийнята судом без легалізації або апостиля.
Позивачка подала відповідь на відзив, у якій вказала, що доводи відповідача ґрунтуються на неправильному розумінні норм сімейного законодавства. На її думку, саме відсутність у відповідача постійного офіційного доходу підтверджує доцільність визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка також зазначила, що стаття 195 СК України, на яку посилається відповідач, регулює порядок визначення заборгованості за аліментами, а не питання первісного визначення розміру аліментів судом. Позивачка наголосила, що дитина проживає з нею у Республіці Польща, перебуває на її утриманні, навчається, потребує витрат на харчування, одяг, проживання та розвиток, а відповідач не надав доказів наявності у нього інших утриманців або стану здоров`я, який перешкоджає йому працювати.
Судом встановлено, що 23 червня 2018 року ОСОБА_1 , до державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстрований Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 475.
Судом встановлено, що у шлюбі сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_3 , матір`ю є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 25 жовтня 2018 року.
З наданої суду копії свідоцтва про шлюб убачається факт укладення шлюбу між сторонами, дата та орган державної реєстрації шлюбу. Цей доказ є належним і допустимим, оскільки безпосередньо підтверджує існування зареєстрованого шлюбу, який є предметом вимоги про розірвання. Достовірність зазначеного доказу сторонами не заперечувалася.
З наданої суду копії свідоцтва про народження дитини вбачається походження дитини від обох сторін, її дата народження та малолітній вік. Цей доказ є належним і допустимим, оскільки підтверджує юридичний факт батьківства відповідача щодо дитини та, відповідно, наявність у нього обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
З копії паспорта громадянина України та картки платника податків позивачки вбачається особа позивачки, її дата народження та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Ці докази мають значення для ідентифікації учасника справи та узгоджуються з іншими матеріалами справи.
З копій документів щодо перебування позивачки та дитини на території Республіки Польща, зокрема повідомлень про надання номерів PESEL, копії учнівського посвідчення дитини, договору найму житла, а також документів, пов`язаних із працевлаштуванням позивачки, вбачається, що позивачка разом із дитиною фактично перебуває за межами України, проживає у місті Кошалін, орендує житло, а дитина відвідує навчальний заклад. Ці докази у своїй сукупності підтверджують фактичне проживання дитини разом із матір`ю, а також наявність у матері регулярних побутових витрат, пов`язаних із забезпеченням умов проживання дитини.
Оцінюючи договір найму житла, суд враховує, що в ньому зазначено наймача ОСОБА_6 , а також указано на проживання у житлі разом із дитиною ОСОБА_7 . Договір передбачає обов`язок сплачувати орендну плату та експлуатаційні платежі. Цей доказ підтверджує факт несення позивачкою витрат на житло, необхідне для проживання її та дитини. Водночас суд погоджується з тим, що витрати на оренду житла не можуть автоматично у повному обсязі покладатися на відповідача як витрати виключно на дитину, оскільки житло використовується також самою позивачкою. Однак такі витрати не можуть бути повністю ігноровані, оскільки забезпечення дитини житлом є складовою належного рівня її життя.
Оцінюючи документи, пов`язані з навчанням дитини, суд приходить до висновку, що вони підтверджують інтеграцію дитини у навчальне середовище та необхідність витрат на її навчання, шкільні потреби, розвиток і дозвілля. Ураховуючи вік дитини, такі витрати є об`єктивними та звичайними для дитини шкільного віку.
Оцінюючи документи щодо працевлаштування позивачки у Республіці Польща, суд зазначає, що вони підтверджують прагнення позивачки забезпечувати власні потреби та потреби дитини самостійною працею. Наявність доходу у матері не звільняє батька від обов`язку утримувати дитину, оскільки відповідно до сімейного законодавства обов`язок утримання дитини є рівним обов`язком обох батьків.
Оцінюючи подані відповідачем відомості про відсутність у нього постійного офіційного доходу, суд враховує, що відповідач сам визнає відсутність стабільного заробітку. Така обставина не є підставою для звільнення його від обов`язку утримувати дитину. Навпаки, відсутність стабільного доходу свідчить про недоцільність визначення аліментів виключно у частці від заробітку, оскільки такий спосіб може призвести до нерегулярного або фактично мінімального забезпечення дитини. Відповідач не надав суду доказів тяжкої хвороби, інвалідності, перебування на утриманні інших малолітніх дітей або непрацездатних осіб, які б об`єктивно істотно обмежували його можливість надавати дитині матеріальну допомогу.
Оцінюючи доводи відповідача про недопустимість документів, складених у Республіці Польща, через відсутність апостиля, суд приходить до висновку про їх часткову необґрунтованість. Подані документи оцінюються судом не ізольовано, а у сукупності з іншими доказами. Значна частина таких документів за своїм змістом є приватноправовими документами, зокрема договором найму, договором щодо виконання робіт, квитанціями, документами щодо оплати послуг, і не є офіційними документами іноземної держави в тому значенні, яке зумовлює обов`язкову консульську легалізацію або апостилювання для підтвердження кожної викладеної в них обставини. Крім того, відповідач не довів підробленості цих документів, не заявив обґрунтованого клопотання про проведення експертизи та не подав доказів, які б спростовували факт проживання дитини разом із позивачкою або факт несення позивачкою витрат на дитину.
Разом з тим суд вважає, що надані позивачкою докази не підтверджують у повному обсязі необхідність стягнення саме 8300 грн щомісячно. Позивачка вказала загальний розмір витрат на дитину та побутові потреби у сумі 16600 грн на місяць, половину з яких просила покласти на відповідача. Однак частина витрат, зокрема оренда житла та комунальні платежі, є спільними витратами домогосподарства, а не витратами виключно на дитину. Крім того, позивачкою не доведено сталого щомісячного характеру всіх заявлених витрат саме у заявленому розмірі. Суд також враховує, що відповідач не має підтвердженого стабільного офіційного доходу, а тому визначення аліментів у розмірі 8300 грн щомісячно без достатніх доказів його реальної платоспроможності може бути непропорційним.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, а батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначена конституційна норма має пряму дію і визначає загальний обов`язок обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини.
Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини першої статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частина друга цієї статті передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Офіційний текст СК України містить саме такий зміст статей 105, 110, 112. 
Судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує формально, сімейні відносини фактично припинені, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки і не відповідає реальному стану сімейних відносин. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не вбачає, оскільки це не призведе до відновлення сімейних відносин.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини, тобто аліменти, присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Офіційний текст СК України містить наведені приписи статей 180 та 181. 
Частина перша статті 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, наявність у нього майна та майнових прав, доведені стягувачем витрати платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга цієї статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку або доходу платника аліментів.
Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо інше не передбачено законом або договором між батьками.
Суд бере до уваги положення статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначено, що при вирішенні спорів, які стосуються дитини, суди мають виходити насамперед із найкращих інтересів дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, умови проживання, психологічний стан і потреби дитини, а не з формальної переваги одного з батьків. Цей висновок є релевантним і для цієї справи, оскільки визначення розміру аліментів є способом забезпечення найкращих інтересів дитини. 
Суд також враховує правовий підхід Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, де наголошено на періодичному характері аліментного зобов`язання, яке має виконуватися щомісячно. Хоча ця постанова стосувалася відповідальності за прострочення сплати аліментів, її висновок щодо природи аліментного обов`язку має значення для цієї справи, оскільки підтверджує, що дитина має отримувати регулярне щомісячне утримання, а не епізодичну допомогу залежно від волі чи тимчасового доходу платника. 
Аргумент відповідача про те, що аліменти мають бути стягнуті виключно у частці від заробітку, суд відхиляє. Закон надає тому з батьків, з ким проживає дитина, право вибору способу стягнення аліментів. Позивачка заявила вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відсутність у відповідача постійного офіційного доходу, на яку він сам посилається, не спростовує, а навпаки підтверджує доцільність визначення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки такий спосіб забезпечує дитині передбачуваний і стабільний мінімальний рівень матеріального забезпечення.
Аргумент відповідача про застосування статті 195 СК України суд також відхиляє, оскільки зазначена норма регулює порядок визначення заборгованості за аліментами, а не первісне визначення судом способу та розміру аліментів на майбутній період. У цій справі позивачка не заявляє вимогу про стягнення заборгованості за аліментами, тому посилання відповідача на правила обчислення заборгованості не впливає на вирішення спору.
Аргумент відповідача про те, що позивачка не довела витрати у розмірі 16600 грн на місяць, суд оцінює частково обґрунтованим. Дійсно, надані докази підтверджують наявність витрат на дитину та умови її проживання, однак не доводять необхідність стягнення саме 8300 грн щомісячно з відповідача. Суд виходить із того, що дитина має право на належне утримання, але розмір аліментів має бути співмірним із доведеними потребами дитини, матеріальним становищем обох батьків, можливостями платника та принципом рівності обов`язків батьків.
Аргумент відповідача про те, що витрати на оренду житла не можуть враховуватися при визначенні аліментів, суд відхиляє в частині повного неврахування таких витрат. Дитина потребує житла, безпечних побутових умов, доступу до навчання та стабільного середовища проживання. Тому витрати на житло можуть враховуватися як складова загальних потреб дитини. Водночас суд погоджується, що такі витрати не можуть бути автоматично покладені на відповідача у повному обсязі або у заявленій позивачкою пропорції, оскільки житлом користується також позивачка.
Аргумент відповідача про відсутність офіційного доходу суд не приймає як підставу для зменшення аліментів нижче рівня, необхідного для забезпечення дитини. Відповідач є особою працездатного віку, доказів неможливості працювати через стан здоров`я суду не подав. Відомостей про наявність у відповідача інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні суду також не надано. Сам по собі факт відсутності офіційного працевлаштування не може погіршувати становище дитини та перекладати основний тягар її утримання на матір.
Суд враховує, що дитина ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час ухвалення рішення належить до вікової категорії дітей від 6 до 18 років. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 грн. Такий розмір відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів, визначеному частиною другою статті 182 СК України, і в цій справі є обґрунтованим балансом між інтересами дитини та встановленими судом обставинами щодо матеріального становища сторін.
Суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 3512 грн щомісячно буде відповідати найкращим інтересам дитини, забезпечить їй передбачуваний мінімальний рівень утримання, не є меншим за мінімальний гарантований розмір аліментів, відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку та є співмірним із встановленими у справі обставинами. У частині стягнення аліментів у розмірі 8300 грн щомісячно позов підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 3512 грн щомісячно.
Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на заявлені позовні вимоги та дату звернення до суду, аліменти підлягають стягненню з 12 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до статей 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів. Судом встановлено, що позивачка довела наявність підстав для розірвання шлюбу та необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, однак не довела достатніх підстав для визначення аліментів саме в розмірі 8300 грн щомісячно.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачкою сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1211 грн 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки вимога про розірвання шлюбу задовольняється. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, судовий збір за цю вимогу підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Офіційний текст ЦПК України містить саме таке правило. 
Враховуючи викладене, керуючись статтями 51 Конституції України, 3 Конвенції про права дитини, статтями 104, 105, 110, 112, 114, 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, статтями 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований 23 червня 2018 року Ковпаківським районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 475.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3512 (три тисячі п`ятсот дванадцять) гривень на утримання ОСОБА_4 22 жовтня 2018 року але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи від дня пред`явлення позову 15 грудня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 витрати на користь держави - судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 судові витрати у справі - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок - сума сплаченого судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, всього стягнути - 6211 (шість тисяч двісті одинадцять) гривень 20 коп. 
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлений 19.05.2026 року.
Суддя       Роман БАКЛАНОВ