ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 "04" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/712/26	
Господарський суд Одеської області у складі головуючої судді Демченко Т.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/712/26
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності ,,Укрінтеренерго’’ (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85)
до Комунального некомерційного підприємства ,,Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропініних’’ Херсонської міської ради (73003, м. Херсон, вул. Комарова, буд. 2)
про стягнення 1057693,92 грн,
обставини справи:
27.02.2026 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності ,,Укрінтеренерго’’ (далі – ДПЗД ,,Укрінтеренерго’’), в якій просить стягнути з Комунального некомерційного підприємства ,,Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропініних’’ Херсонської міської ради (далі – Підприємство) заборгованість за спожиту електричну енергію за період листопад - грудень 2022 року в розмірі 1057693,92 грн, з яких: 639391,90 грн – заборгованість за спожиту електричну енергію; 149012,91 грн – інфляційні втрати; 269289,11 грн – 15% річних.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ДПЗД ,,Укрінтеренерго’’ посилається на порушення відповідачем умов названого договору шляхом неоплати вартості спожитої електричної енергії за період листопад - грудень 2022 року.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 04.03.2026: прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/712/26; постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).
У відзиві на позовну заяву Підприємство просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке:
- адреса відповідача та його фактичне місцезнаходження як закладу охорони здоров`я є м. Херсон, який в період з 24.02.2022 року по 11.11.2022 року перебував в тимчасовій окупації, а сам договір про постачання електричної енергії, покладений в обґрунтування заборгованості за період листопад, грудень 2022 року, укладений 19.04.2023 року;
- відсутність фактичного електропостачання у м. Херсоні у період з 25.10.2022 року по 11.12.2022 року ставлять під обґрунтований сумнів твердження позивача про надання в цей період послуг з постачання електричної енергії і їх споживання відповідачем;
- ч. 2 ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» унормовано, що на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено;
- Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийняв постанову від 03.10.2025 у справі № 910/9680/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" до Комунального некомерційного підприємства "Територіальне медичне об`єднання "Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якій колегією суддів викладено такий правовий висновок: «Верховний Суд у постанові у справі №910/9680/23 дійшов висновку, що, враховуючи положення статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", позивач з лютого по серпень 2022 року не мав права здійснювати господарську діяльність з виробництва електричної енергії та передавати її лініями електропередач відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь з 26.02.2022 є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні…;
- позивач на сторінці 5 позовної заяви наводить: «Варто зазначити, що фактичні обсяги споживання електричної енергії Споживачем, зазначені в Звітах ОСР, були прийняті в облік ДПЗД «Укрінтеренерго» з урахуванням дати деокупації міста Херсон відповідно до переліку, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами)». Між тим, оцінка додатків до позовної заяви, зокрема наданий розрахунок заборгованості (додаток 12), акти (додатки_5 та 9) не дають можливість встановити заявлений позивачем «облік ДПЗД «Укрінтеренерго» з урахуванням дати деокупації. 
- період з 01.11.2022 по 11.11.2022 року не підлягає оплаті відповідачем за договором про постачання електричної енергії не тільки з підстав відсутності такого електропостачання у м. Херсоні взагалі до 11.12.2022 року, але й з мотивів заборони такого постачання через окупацію території і, відповідно, заборону нарахування й оплати таких нарахувань до 11.11.2022 року;
- відповідачем отримано сертифікат Херсонської торгово-промислової палати № 650025-0250 про форс-мажорні обставини від 11.02.2025 року;
- у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 березня 2026 року по справі № 916/1946/23 вказано, що доведення/не доведення позивачем обставин фактичної поставки електроенергії на тимчасово окуповану територію, як і здійснення оплати за неї, не має правового значення для вирішення спору у цій справі;
- до позовної заяви не надано жодного доказу направлення відповідачеві актів, звітів тощо в порядку встановленому комерційною пропозицією, а саме поштовим листуванням, кур`єрською службою, тощо, тоді як електронна адреса відповідача повідомлена останнім лише при підписанні договору, а саме 19.04.2023 року, що виключає можливість її використання позивачем до цієї дати.
У відповіді на відзив ДПЗД ,,Укрінтеренерго’’, спростовуючи аргументи відповідача, зауважує, що:
- договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яким є позивач, є публічним договором приєднання, який укладається на підставі дій споживача – споживання електричної енергії без договору з іншим електропостачальником, тобто, споживач безакцептно приймає умови договору, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.09.2021 у справі № 910/8958/20, від 04.04.2023 року у справі №905/1791/21, від 12.11.2024 р. у справі № 910/14138/22 та від 02.10.2024 у справі №910/3532/23;
- позивач отримав від оператора систем розподілу електричної енергії – АТ «Херсонобленерго» повідомлення оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснюється постачальником «останньої надії» від 28.07.2022, за змістом якого відповідача переведено постачальником на постачання електричної енергії до постачальника «останньої надії» з 01.08.2022;
- за приписами законодавства споживачі постачальника «останньої надії» могли перебувати на постачанні електричної енергії більше 90 днів в період з 2022 р. по 06.12.2023;
- позивачем складено рахунки та акти купівлі - продажу електричної енергії на підставі даних отриманих від ОСР відповідно до приписів чинного законодавства;
- фактичні обсяги споживання електричної енергії Споживачем, зазначені в звітах ОСР, були прийняті в облік ДПЗД «Укрінтеренерго» з урахуванням дати деокупації міста Херсон відповідно до переліку, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. № 309;
- матеріали справи не містять доказів включення до складу позовних вимог нарахувань вартості спожитої електричної енергії у період часу до зазначеної дати деокупації міста Херсон;
- як підтверджено матеріалами справи, зокрема копією додаткової угоди № 1 від 19.04.2023 до спірного договору, сторони домовились, що умови цієї додаткової угоди розповсюджуються на відносин, які виникли між ними з 11.11.2022. Таким чином, сторонами погоджено, що надання позивачем послуг з постачання відповідачу електричної енергії здійснюватиметься з зазначеної дати, тобто з дати деокупації міста Херсон, й саме починаючи з цієї дати позивачем здійснено нарахування сум до стягнення;
- відповідно до умов спірного договору сторонами погоджено ставку процентів річних від простроченої суми у розмірі 15%, а прийняття даної умови договору здійснено відповідачем при укладенні спірного договору, який вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії відповідачу;
- наявність сертифікату Херсонської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини не звільняє відповідача від зобов`язання за спірним договором, а також від відповідальності за його порушення, що відповідає висновку наведеному у п.51 постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22.
У письмових поясненнях Підприємство вказує, що до відповіді на відзив позивачем не надано розрахунку заборгованості з 11.11.2022 року, натомість останній містить лише узагальнену суму за період «листопад 2022 року», а наданий до матеріалів справи акт № 036138 від 28.02.2023 року із додатком також містить лише посилання на загальний період ,,листопад 2022 року’’.
Щодо строку розгляду справи господарський суд зауважує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. 
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених ст.2,4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Отже, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні згідно Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

установив:

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року №1023-р. (зі змінами), ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі – Закон), ПРРЕЕ ДПЗД «Укрінтеренерго» визначено постачальником «останньої надії» на період з 01.01.2019 року до 31.12.2026 року. 
27.12.2018 ДПЗД «Укрінтеренерго» як постачальником «останньої надії» на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою: www.uie.кiev.ua розміщено: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; комерційну пропозицію для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» (із змінами).
Частиною 6 статті 64 Закону встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. 
За змістом ст. 64 Закону договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення
Між ДПЗД «Укрінтеренерго», яке виконує функції постачальника «останньої надії» та діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої за постановою Національної комісії, що здійснювало державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 06.11.2018 р. № 1344, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р, відповідно до ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312 (далі - ПРРЕЕ), та Підприємством (Споживач) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника «останньої надії» та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ, укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Згідно з п. 6.2.1 ПРРЕЕ (тут і далі в редакції Постанови НКРЕКП № 1811 від 20.10.2021) постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником «останньої надії» у випадках, визначених у розділі III цих Правил. Положенням пункту 6.2.4 ПРРЕЕ встановлено, що початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" є дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником, яка визначається відповідно до вимог пунктів 6.2.2 та 6.2.3 цієї глави. Адміністратор комерційного обліку повідомляє постачальника "останньої надії" в одноденний термін про перелік споживачів, які переходять до постачальника "останньої надії", не пізніше дати такого переходу.
Відповідно до положень пункту 10 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (у редакції, чинній до 01.07.2024) до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР. 
Акціонерне товариство «Херсонобленерго» (далі – АТ «Херсонобленерго», ОСР) визначено як оператора системи розподілу згідно з реєстром суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг та на яких покладені функції адміністраторів комерційного обліку відповідно до положень пункту 10 ПРРЕЕ.
Відповідно до пункту 6.2.8 ПРРЕЕ, постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. 
При цьому, відповідно до пункту 7 наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 року № 148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» постачальник «останньої надії» у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування (крім випадку зміни постачальника за ініціативою споживча в порядку глави 6.1 розділу VI Правил роздрібного ринку електричної енергії) здійснює постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі яким станом на 04 березня 2022 року постачання електричної енергії здійснював постачальник «останньої надії». 
Пунктом 1 наказу Міністерства енергетики України від 10.10.2023 № 307, який набрав чинності 06.12.2023, визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства енергетики України від 13 квітня 2022 року № 148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану». 
Згідно з наведеним, Підприємство як споживач постачальника «останньої надії» міг перебувати на постачанні електричної енергії в період з 2022 р. по 06.12.2023.
В матеріалах справи міститься договір про постачання електричної енергії постачальником ,,останньої надії’’ від 19.04.2023 № 72, укладений між Постачальником та Споживачем, згідно з п.1.2 умови цього договору розроблені відповідно до Закону України ,,Про ринок електричної енергії” та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 р. № 312 (ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.
За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція) (п.2.1 Договору). 
Постачальник здійснює постачання електричної енергії споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у п.3.2 цієї глави (п.3.1 Договору).
Початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ (п.3.6 Договору).
У разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником ,,останньої надії’’ вважаються прийнятими споживачем (п.3.7 Договору).
Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником ,,останньої надії’’, яка є додатком до цього договору (комерційна пропозиція) (п.5.1 Договору).
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.8 Договору).
Оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятій споживачем… (п.5.10 Договору).
Споживач має право обрати на розрахунковий період іншого електропостачальника в установленому ПРРЕЕ порядку за умови, що в нього є договір про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії з оператором системи, та відсутнє припинення постачання електричної енергії внаслідок наявної заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим постачальником (п.5.15 Договору).
Споживач зобов`язується:… 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору;… 4) у разі укладення договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником споживач повідомляє про це постачальника та здійснює розрахунки у терміни, визначені у порядку зміни електропостачальника, встановленому ПРРЕЕ (п.6.2 Договору).
Постачальник зобов`язується: 1) забезпечувати постачання електричної енергії в порядку та на умовах, визначених цим договором; … 3) обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбаченому ПРРЕЕ та цим договором (п.7.2 Договору).
Цей договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб (п.13.1 Договору).
Відповідно до п.п.4.1,4.3 умов комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021, яка є додатком до Договору, споживач сплачує 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку…; …у разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку датою отримання таких рахунків буде вважатись дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).
19.04.2023 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою доповнено:
- п.2.4 ,,Обсяг постачання електричної енергії на 11.11.2022 – 31.12.2022 за АТ ,,Херсонобленерго’’ як оператора системи розподілу становить 111399 кВт/год, а саме: 109492 кВт/год за листопад; 1907 кВт/год за грудень;
- п.13.1 ,,Цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії відповідно ч.3 ст.631 ЦК України з 11.11.2022 та діє по 31.12.2023, а в частині постачання електричної енергії по 31.12.2022 (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
Відповідно до повідомлення АТ «Херсонобленерго» про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснюється постачальником «останньої надії» від 28.07.2022, Підприємство переведено на постачання електричної енергії до ДПЗД «Укрінтеренерго» як постачальника «останньої надії» з 01.08.2022.
На виконання зазначеного Договору ДПЗД «Укрінтеренерго» на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії, отриманих від оператора системи розподілу АТ «Херсонобленерго», Підприємству виставлено:
- на підставі звіту про фактичне споживання електричної енергії за листопад 2022 року – рахунок № 000002004120/20/К11/43694 від 13.03.2023 та акт № 036138 купівлі-продажу електроенергії за листопад 2022 від 28.02.2023 на обсяг споживання електричної енергії – 109492 кВт/год на загальну суму 628739,86 грн (з ПДВ). Зазначені акт та рахунок було надіслано відповідачу 24.03.2023 на адресу його електронної пошти: tropinka_tgs@ukr.net, що підтверджується роздруківкою з системи Microsoft Outlook.
- на підставі звіту про фактичне споживання електричної енергії за грудень 2022 року – рахунок № 000002004120/20/К12/44134 від 13.03.2023 та акт № 036578 купівлі-продажу електроенергії за грудень 2022 від 28.02.2023 на обсяг споживання електричної енергії – 1907 кВт/год на загальну суму 10652,04 грн (з ПДВ). Зазначені акт та рахунок було надіслано відповідачу 03.04.2023 на адресу його електронної пошти: tropinka_tgs@ukr.net, що підтверджується роздруківкою з системи Microsoft Outlook.
Договір, додаткову угоду № 1 та акти купівлі-продажу підписано сторонами та скріплено печатками контрагентів.
З метою стягнення заборгованості ДПЗД «Укрінтеренерго» направляло на адресу Підприємства вимогу від 13.06.2023 № 44/11-005104, в якій просило погасити заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 639391,90 грн та штрафні санкції.
Листом від 26.09.2024 № 01/7-3628-4 Підприємство повідомило, що існують обставини, які перешкоджають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за поставлену електроенергію в загальній сумі 639391,90 грн за період з 11.11.2022 по 30.11.2022, а саме, те, що названа сума не була зареєстрована в 2022 році в Держаній казначейській службі України, тобто витрати не профінансовані з міського бюджету, що вимагає вирішення такого питання в судовому порядку. Крім того, Підприємство у листі просило зважити на перебування лікарні в зоні бойових дій як підстави для незастосування матеріальної відповідальності за невчасне виконання договірних зобов`язань. 
Вказуючи на те, що Підприємство не сплатило вартість фактично спожитої електричної енергії, поставленої в листопаді – грудні 2022 року, ДПЗД ,,Укрінтеренерго” подало позов до Господарського суду Одеської області в рамках провадження у цій справі.
Приписами ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)… 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з приписами ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов таких висновків.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, суд зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є Договір постачання електричної енергії постачальником ,,останньої надії”.
При цьому ДПЗД ,,Укрінтеренерго” належним чином виконано свої обов`язки за Договором та в період з листопада по грудень 2022 року поставлено електроенергію споживачу, що підтверджується дослідженими вище звітами АТ «Херсонобленерго» як оператора системи розподілу.
В свою чергу Підприємством як споживачем у порушення приписів ст.525,526,610,629,714 ЦК України та умов Договору не виконано взяті на себе обов`язки та не оплачено 639391,90 грн вартості поставленої йому електричної енергії, не дивлячись на те, що строк виконання грошових зобов`язань настав згідно зі ст.ст.530,692 ЦК України та п.5.10 Договору.
Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення 639391,90 грн основного боргу підлягає задоволенню.
В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до Комерційної пропозиції споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
З урахуванням наведеного та того, що матеріалами справи доведено факт невиконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, господарський суд дійшов висновку, що ДПЗД ,,Укрінтеренерго” вірно заявило до стягнення 149012,91 грн інфляційних втрат, з яких: 146530,41 грн нараховано на суму 628739,86 грн за період з 01.04.2023 по 31.12.2025; 2482,50 грн нараховано на суму 10652,04 грн за період з 11.04.2023 по 31.12.2025.
Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню.
Крім того, позивачем арифметично та методологічно правильно нараховано 269289,11 грн 15% річних, з яких: 264845,90 грн нараховано на суму 628739,86 грн за період з 01.04.2023 по 20.01.2026; 4443,21 грн нараховано на суму 10652,04 грн за період з 11.04.2023 по 20.01.2026.
Між тим, стягнення 15% річних у заявленій позивачем сумі унеможливлюється наступним.
Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати в т.ч. ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Приймаючи до уваги наведене, те, що ДПЗД ,,Укрінтеренерго” не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, те, що у листі, адресованому позивачу, Підприємство просило зважити на перебування лікарні в зоні бойових дій як підстави для незастосування матеріальної відповідальності за невчасне виконання договірних зобов`язань, те, що розмір нарахованих 15% річних являється значним, те, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, те, що цим рішенням стягуються інфляційні втрати у заявлених позивачем розмірах, господарський суд, з урахуванням майнових інтересів обох сторін, зменшує заявлені позивачем до стягнення 15% річних в сумі 269289,11 грн до 134644,56 грн, тому позовна вимога про їх стягнення підлягає частковому задоволенню.
Господарський суд відхиляє посилання Підприємства на те, що період з 01.11.2022 по 11.11.2022 року не підлягає оплаті відповідачем за договором про постачання електричної енергії, оскільки у підписаному контрагентами договорі, додатковій угоді та актах купівлі-продажу сторонами погоджено період обліку споживання електроенергії саме з 11.11.2022, тобто з дати деокупації міста Херсон, й саме починаючи з цієї дати позивачем, на підставі даних оператора системи розподілу, здійснено нарахування сум до стягнення.
Не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що до позовної заяви не надано жодного доказу направлення відповідачеві актів, звітів тощо в порядку встановленому комерційною пропозицією, а саме поштовим листуванням, кур`єрською службою, тощо, тоді як електронна адреса відповідача повідомлена останнім лише при підписанні договору, а саме 19.04.2023 року, що виключає можливість її використання позивачем до цієї дати з огляду на таке.
Згідно з п.4.3 умов комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021, у разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення Постачальником відповідного електронного повідомлення.
Як убачається з матеріалів справи рахунки та акти купівлі-продажу електроенергії за листопад та грудень 2022 було надіслано відповідачу на адресу його електронної пошти: tropinka_tgs@ukr.net, про яку, за посиланнями позивача, відомо внаслідок укладання договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання та укладається на підставі дій споживача – споживання електричної енергії без договору з іншим електропостачальником, тобто, безакцептного прийняття Підприємством умов Договору.
Серед іншого, суд також зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
За правилами п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а часткове задоволення судом позову зумовлено виключно зменшенням судом 15% річних за правилами ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, судовий збір, сплачений позивачем, слід повністю покласти на відповідача згідно з ч.9 ст.129 ГПК України.
Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, 
ухвалив:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства ,,Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропініних’’ Херсонської міської ради (73003, м. Херсон, вул. Комарова, буд. 2, код 02004120) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності ,,Укрінтеренерго’’ (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85, код 19480600) 639391/шістсот тридцять дев`ять тисяч триста дев`яносто одну/грн 90 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію, 149012/сто сорок дев`ять тисяч дванадцять/грн 91 коп. інфляційних втрат, 134644/сто тридцять чотири тисячі шістсот сорок чотири/грн 56 коп. 15% річних, 12692/дванадцять тисяч шістсот дев`яносто дві/грн 33 коп. судового збору.
В задоволенні решті позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного його тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Повне рішення складено 04 червня 2026 року.

Суддя Т.І. Демченко