Справа № 487/3797/25 
Провадження № 1-кп/487/335/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року місто Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023152030000742 від 28.04.2023 року відносно  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Миколаєва Миколаївської області, громадянки України, незаміжньої, маючої неповнолітню дитину, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася ОСОБА_5 :
Так, у лютому 2014 року представники влади російської федерації (далі - рф), її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, шляхом вчинення дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Гельсінського Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували, розв`язали і почали ведення агресивної війни проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь, здійснили тимчасову окупацію вказаної території, яка триває і на даний час.
Указом Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», частину територій Донецької та Луганської областей також визнано тимчасово окупованими територіями, що триває і по даний час.
За зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ та національних парламентів держав світу РФ визнано державою-агресором, що затверджено Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, та Заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», що затверджено Постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII.
У світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, одним із наслідків збройної агресії рф, розпочатої проти України в 2014 році, стала тимчасова окупація частини території України.
З цією ж метою, 24.02.2022 о 5 годині Президентом рф володимиром путіним оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, термін якого у подальшому неодноразово продовжувався, та який діє по теперішній час.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про інформацію», наказу Головнокомандувача Збройних Сил України № 73 від 03.03.2022 щодо заборони розповсюдження інформації, розголошення якої може призвести до обізнаності противника про дії Збройних Сил України, інших складових сил оборони, негативно вплинути на хід виконання завдань за призначенням під час дії правового режиму воєнного стану, а саме: найменування військових частин (підрозділів) та інших військових об`єктів в районах виконання бойових (спеціальних) завдань, географічні координати місць їх розташування; чисельність особового складу військових частин (підрозділів); кількість озброєння та бойової техніки, матеріально-технічних засобів, їх стан та місця зберігання; описи, зображення та умовні позначки, які ідентифікують або можуть ідентифікувати об`єкти; інформація щодо операцій (бойових дій), які проводяться або плануються; інформація щодо системи охорони та оборони військових об`єктів та засобів захисту особового складу, озброєння та військової техніки, які використовуються (крім тих, які видимі або очевидно виражені); порядок залучення сил та засобів до виконання бойових (спеціальних) завдань; інформація про збір розвідувальних даних (способи, методи, сили та засоби, що залучаються); інформація про переміщення та розгортання своїх військ (найменування, кількість, місця, райони, маршрути руху); інформація про військові частини (підрозділи), форми, методи, тактику їх дій та способи застосування за призначенням; інформація про проведення унікальних операцій із зазначенням прийомів та способів, що використовувались; інформація про ефективність сил і засобів радіоелектронної боротьби противника; інформація про відкладені або скасовані операції; інформація про зниклий або збитий літак, літальний апарат, зникле судно та пошуково-рятувальні операції, які плануються або проводяться; інформація про планування та проведення заходів забезпечення безпеки застосування військ (дезінформація, імітація, демонстративні дії, маскування, протидія технічним розвідкам та захист інформації); відомості про проведені інформаційно-психологічні операції, ті, що проводяться, а також плануються; інформація, яка має на меті пропаганду або виправдання широкомасштабної збройної агресії рф проти України.
Не пізніше 06.02.2025 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник умисел направлений на поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості.
Так, 06.02.2025 у період з 22 год. 22 хв. по 22 год. 29 хв., ОСОБА_5 маючи злочинний умисел направлений на поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , передбачаючи що її дії можуть завдати шкоду основам національної безпеки України, використовуючи власний мобільний телефон марки Samsung, моделі «Galaxy S24 Ultra», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , у програмі для миттєвого обміну повідомленнями через мережу Інтернет (месенджері) «Telegram», де вона вже була зареєстрована з обліковим записом: ідентифікатор користувача « НОМЕР_5 » під ім`ям « ОСОБА_6 » (логін - ОСОБА_7 ), а саме в особистому чаті з особою на ім`я ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), поширила останньому інформацію про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на території Миколаі?вського обласного дитячого туберкульозного санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Миколаі?вськоі? обласноі? ради, що розташований за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 95.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, 06.02.2025 у період з 22 год. 31 хв. по 22 год. 44 хв., ОСОБА_5 , діючи умисно, перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , передбачаючи що її дії можуть завдати шкоду основам національної безпеки України, використовуючи власний мобільний телефон марки Samsung, моделі «Galaxy S24 Ultra», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , у програмі для миттєвого обміну повідомленнями через мережу Інтернет (месенджері) «Telegram», де вона вже була зареєстрована з обліковим записом: ідентифікатор користувача « НОМЕР_5 » під ім`ям « ОСОБА_6 » (логін - ОСОБА_7 ), а саме в особистому чаті з особою на ім`я ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), поширила останньому інформацію про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на території Поліклінічного відділення Миколаївського морського торгівельного порту, що розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Погранична, 63А.
Поширена ОСОБА_5 за вищевикладених обставин інформація щодо місць дислокації підрозділів Збройних Сил України, яка не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України, в разі надходження її представникам країни-агресора рф, створює фактичну загрозу їх ураження чи знищення.
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 114-2 КК України, а саме: поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчиненому в умовах воєнного стану.
01 травня 2026 року між прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 22025150000000062 від 05.03.2025 року була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_5 зобов`язалася беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 114-2 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення. 
Згідно угоди про визнання винуватості, ОСОБА_5 , як обвинувачена, та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 114-2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинна понести ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 114-2 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.
Під час судового засідання обвинувачена ОСОБА_5 , визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.114-2 КК України, та надала суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що вона повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які їй роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачена ОСОБА_5 , вказала, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена нею з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачена зрозуміла роз`яснені судом права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 114-2 КК України, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винною, віднесено згідно з положеннями ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим укладена добровільно без застосування насильства, примусу, погроз та не є наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Також, відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, судом встановлено, що: умови угоди не суперечать вимогам КПК України та/або закону; правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною; умови угоди відповідають інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; не встановлена очевидна неможливість виконання обвинуваченою взятих на себе за угодою зобов`язань; фактичні підстави для визнання винуватості наявні.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 за участю захисника, і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відповідно до частин 2-4 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
При вирішенні питання щодо тривалості іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, щодо обвинуваченої ОСОБА_5 суд враховує, що ОСОБА_5 повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, щиро розкаялась у вчиненому, надала визнавальні стосовно себе покази у судовому провадженні, що свідчить про наявність суспільного інтересу в забезпечені швидкого судового провадження. Крім того, ОСОБА_5 на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружена, самостійно утримує неповнолітню дитину, протиправними діями ОСОБА_5 матеріальної шкоди чи інших тяжких наслідків не спричинено, раніше не судима, злочин вчинила вперше. З метою доведення суду зміни свого ставлення до скоєного злочину та становлення на шлях виправлення, добровільно перерахувала на потреби Збройних Сил України 400 000 гривень.
Таким чином, зазначені дані свідчать про те, що ОСОБА_5 зробила належні для себе висновки та стала на шлях виправлення, тобто на час розгляду справи в суді не є суспільно небезпечною.
Обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 - щире каяття.
Обставини, передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_5 - відсутні.
Таким чином суд приходить до переконання щодо необхідності встановлення іспитового строку ОСОБА_5 тривалістю в один рік, що разом з узгодженою сторонами в угоді про визнання винуватості мірою покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України на обвинувачену ОСОБА_5 , яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, підлягають покладенню обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільній позов по справі не заявлено. 
Процесуальні витрати відсутні.
Речовим доказом у справі визнано мобільний телефон марки Samsung, моделі «Galaxy S24 Ultra», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який є знаряддям вчинення злочину та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, підлягає спеціальній конфіскації.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України арешт майна, накладений ухвалою слідчого Центрального районного суду міста Миколаєва від 17.03.2025 (справа 490/11740/24; провадження №1-кс/490/1205/2025), щодо майна, вилученого 03.03.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільного телефону марки Samsung, моделі «Galaxy S24 Ultra», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
На стадії досудового розслідування відносно обвинуваченої ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 05.03.2025 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.05.2025 року, який неодноразово продовжувався, востаннє - ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.04.2026 року строком до 11.06.2026 року.
Відтак, у зв`язку із звільненням обвинуваченої від покарання з випробуванням, запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою підлягає зміні на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370-371, 373-374, 469, 472-475 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 01 травня 2026 року між прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 22025150000000062 від 05.03.2025 року.
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, зобов`язавши її на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду. 
Речовий доказ: мобільний телефон марки Samsung, моделі «Galaxy S24 Ultra», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , конфіскувати у власність держави.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 17.03.2025 (справа 490/11740/24; провадження №1-кс/490/1205/2025), щодо майна, вилученого 03.03.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільного телефону марки Samsung, моделі «Galaxy S24 Ultra», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , з ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя        ОСОБА_1