Справа № 215/326/24 
2/215/99/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.
при секретарі - Мироненко А.О.
За участю позивача ОСОБА_1 .
Представника позивача, адвоката Амельчишина О.В.(в режимі відео конференції)
Представника відповідачів, адвоката Кадук В.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі №1 в м.Кривому Розі в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Покровського районного відділу в місті Кривий Ріг ДМС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання, треті особи: виконком Тернівської районної у м. Кривому Розі ради та ОСОБА_4 , -

СУТЬ СПОРУ:

16.01.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, якою просить визнати такими що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та малолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Визнати незаконною та зобов`язати Покровський відділ ДМС скасувати реєстрацію дітей по вказаній квартирі.
Вказує що згідно протоколу громадської комісії по житловим питанням від 07.07.2011 р. було переоформлено договір найму спірної квартира яка була надана в користування ОСОБА_2 як наймачу, та членам її сім`ї : ОСОБА_7 і ОСОБА_1 . 
20.02.2017 р. на підставі розпорядження органу приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло, після чого 10.02.2018 р. згідно нотаріально посвідченого договору ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/3 частку в спірній квартирі.
Оскільки заява щодо приватизації не підписувалася позивачем ОСОБА_1 , то рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 04.02.2023 р. за зверненням позивача були визнані недійсними рішення органу приватизації, та свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, тому діють норми договору найму житлового приміщення.
Відповідач ОСОБА_3 з моменту укладення нею шлюбу в спірній квартирі не проживає з березня 2011 р., проживає з чоловіком ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі чоловіка по ул. АДРЕСА_2 
Відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає з 01.02.2019 р. та проживає в орендованій квартирі по АДРЕСА_3 , залишивши житло. 
Відповідачі комунальні платежі весь час не сплачують, не проживають в квартирі без поважних причин, а реєстрація відповідачів унеможливлює реєстрацію в квартирі дружини позивача.
Крім того відповідач ОСОБА_3 без згоди позивача, зареєструвала в спірній квартирі своїх малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана реєстрація здійснена після «незаконної приватизації», позивач фактично був співвласником квартири, та вказана реєстрація порушує рівність прав співвласників. Крім того право власності ОСОБА_3 було скасовано судом, а реєстрація дітей віком до 16 років проводиться за місцем проживання одного з батьків згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» №1382 від 11.12.2003 р. та «Правил реєстрації місця проживання» затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207. ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживала, тому не мала права реєстрації неповнолітніх дітей за вказаною адресою, та діти відповідача не проживали в спірній квартирі жодного дня, тому що тільки фактичне проживання матері в квартирі, давало їй право на вселення своїх дітей. 
В судовому засіданні представник позивача, адвокат Амельчишин О.В. позов підтримав, вказує також, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує що самостійно змінила місце свого проживання, та з березня 2011 р. проживає з чоловіком та дітьми, яких лише зареєструвала в спірній квартирі. Крім того ОСОБА_3 має на праві власності трикімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , тому вона та її діти забезпечені житлом. Відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі з лютого 2019 р., за власною ініціативою залишила житло. Той факт, що відповідачі вказують що позивач перешкоджав їм вселитися, як доказ надають акти за участю мешканців, докази звернення до поліції, свідчить лише про штучне створення доказів для суду, а не реальне бажання вселитися. Так намір вселення з боку відповідачів в денний час доби 30.07.2025 р., коли позивач ОСОБА_1 перебував на роботі та це було відомо відповідачам, свідчить про відсутність такого бажання. Відповідачі тривалий час не проживають в квартирі, мали реальну можливість вселитися до квартири через суд, при вчиненні позивачем злочинів ініціювати відкриття кримінального провадження. Весь цей час відповідачі не платили за житло, імітували бажання вселитися, в тому числі і під час перебування справи в суді, що дає підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідно до правил ст.71 ЖК України.
Представник відповідачів, адвокат Кадук В.В. заперечувала проти позову, подала відзив на позов а.с.64 т.1 якому вказує, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з лютого 2018 р. фізично не можуть проживати в спірній квартирі, з за перешкод які чинить позивач. Так, 23.02.2018 р. під час відсутності ОСОБА_2 , позивач вивіз її речі зі спірної квартири, та змінив замки на вхідних дверях. Викладене підтверджується актами за участю свідків від 19.06.2020 р. та 11.02.2021 р., а також рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 08.06.2021 р. по справі №215/4585/20 за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів, де були допитані свідки, що має преюдиціальне значення. Таким чином сама по собі відсутність відповідачів в спірній квартирі понад шість місяців не має правового значення, оскільки відповідачі не проживали в квартирі з поважних причин. Обов`язок доказування неповажності причин відсутності покладається на позивача. Не маючи змоги вселитися відповідачі змушені були проживати за різними адресами, так ОСОБА_2 з 01.02.2019 р. проживає по АДРЕСА_3 , що підтверджується договором. Крім того неодноразово відповідачі намагалися вселитися в спірну квартиру, зверталися до відділу поліції, що свідчить що відповідачі не втратили інтересу до житлового приміщення. Вимога позивача, щодо скасування реєстрації дітей не обгрунтована, оскільки згода позивача на реєстрацію дітей законодавчо не передбачена. Відповідач ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 04.03.2022 р. виїхала за межі України у зв`язку з воєнним станом, ОСОБА_2 виїхала з України 17.08.2023 р.
30.08.2025 р. представник відповідачів адвокат Кадук В.В. подала додаткові пояснення щодо намагання відповідачів потрапити до спірного житла 30.07.2025 р., та звернення до органів поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності а.с.55-56 т.2.
В судовому засідання представник ОСОБА_12 підтримала доводи викладені в відзиві на позов, вказує також що відповідачі з дітьми повернулися в України під час розгляду спору в суді.
Відповідач Покровський районний відділ у місті Кривий Ріг ДМС України в Дніпропетровській області повідолеий про час та місце розгляду справи.
Третя особа виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради подав до суду клопотання з письмовими поясненнями а.с.62, 138 т.1 з запереченнями щодо позовних вимог стосовно дітей, розгляду справи в відсутності представника. Вказує, що дитина не має повного обсягу цивільної дієздатності, тому не проживання матері (батька) дитини, не є безумовною підставою для зняття дітей з реєстрації, оскільки своє право діти набувають лише по досягненню повноліття відповідно до ст.29 ЦК України, згоди всіх членів родини на вселення неповнолітніх дітей не потрібно, а порядок реєстрації дітей передбачений Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265, згідно якого особа декларує місце проживання своїх дітей за власним вибором, якщо вона проживає у двох, або більше місцях.
Третя особа ОСОБА_4 повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 15.02.2024 р. позов було прийнято до провадження, ухвалено проведення судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін а.с.31 т.1.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 14.05.2024 р. було витребувано докази а.с.149-150 т.1.(відділ РАЦС)
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 04.12.2024 р. було витребувано докази а.с.197-198 т.1.(відділ реєстрації громадян)
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 03.07.2025 р. було витребувано докази а.с.19-20 т.2. (державна прикордонна служба).
Інші процесуальні дії не вчинялись.
Заслухавши думки сторін, пояснення свідка, дослідивши письмові докази по справі, та письмові докази в матеріалах справ 3215/1765/21, №215/4585/20, надавши їм оцінку в сукупності, суд, 

УСТАНОВИВ:

Згідно ст.64 ч.1-2 ЖК України  – члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Судом встановлено поясненнями сторін, випискою з протоколу №6 засідання комісії по житловим питанням виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 07.07.2011 р. а.с.91 т.1, що було переоформлено договір найму квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 як наймачу, та членам її сім`ї, дітям: ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Тобто ОСОБА_2 є наймачем, а ОСОБА_13 і ОСОБА_14 є членами сім`ї наймача. 
05.03.2011 р. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 змінивши прізвище на « ОСОБА_15 » а.с.88-89 т.1.
Відповідно до ст.71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Актом затвердженим ТОВ «УЮТ-2011» а.с.21 т.1 підтверджується, що відповідачі ОСОБА_2 з 23.02.2018 р., та ОСОБА_3 з 20.01.2011 р. в квартирі АДРЕСА_1 не проживають. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаній квартирі ніколи не проживали.
В відзиві на позов а.с.65 т.1, відповідач ОСОБА_3 сама вказує що вона в 2011 р. вийшла заміж ( 05.03.2011 р. реєстрація шлюбу) і переїхала до чоловіка.
Відповідач ОСОБА_2 згодна що з 23.02.2018 р. вона в спірній квартирі не проживає, посилаючись на те, що її виселив позивач, змінив замки і не пускає її в квартиру а.с.66.
Тобто основним обов`язком сторони відповідача є доведення поважності причин відсутності відповідачів в спірній квартирі, як і доведеності зворотного з боку позивача.
Суд всіляко сприяв сторонам в доведеності своєї позиції належними доказами і приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не проживають в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, ому можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На обґрунтування поважності причин не проживання відповідачі посилаються на обставини лютого 2018 р., коли позивач, скориставшись відсутністю матері ОСОБА_2 вивіз її речі, та змінив замки на дверях квартири. Створення вказаних перешкод підтверджується рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 08.06.2021 р. у справі №215/4585/20 яке на думку відповідачів носить преюдиційний характер, та актами від 19.06.2020 р. і 22.02.2021 р. які також були предметом дослідження по вказаній справі а.с.92-104, 23-26 т.1.
Але вказані обставини стосується тільки відповідача ОСОБА_2 , відносно ж відповідача ОСОБА_3 відсутні будь які докази, що відносно неї чинилися якісь перешкоди для проживання в спірній квартирі. Крім того зі змісту актів на які посилається сторона відповідача, слідує що донька ОСОБА_3 в 2011 р. після укладення шлюбу залишила квартиру і переїхала до чоловіка.
Викладене свідчить що ОСОБА_3 за власною ініціативою залишила житло, та не проживає в спірній квартирі близько 13 років на час звернення до суду з позовом.
Відносно доказів поважності причин відсутності ОСОБА_2 то доводи відповідача з цього приводу, на думку суду є недоведеними належним доказами.
Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст.78 ч.2 ЦК України  -  обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до правил ч.4, 5, 7 ст.82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення від доказування, зокрема передбачено, що  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 08.06.2021 р. у справі №215/4585/20 яке на думку відповідачів носить преюдиційний характер, ухвалювалося по справі за позовом ОСОБА_2 до сина ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. По вказаній справі були допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які підтвердили що її син ОСОБА_1 з хлопцями в 2018 році вивозив речі матері на якусь квартиру, крім того, виносив речі на смітник, було підтверджено договором оренди від 01.02.2019 р., що ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_5 а.с.23-26 т.1.
Тобто у вказаному рішенні була надана оцінка фактам окремого проживання матері з сином, та необхідності надання матеріальної допомоги, така правова оцінка не може бути прийнята судом преюдиціально по справі про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, по якій досліджується житловий спір, не є обов`язковою та не приймається судом.
Крім того допитаний як свідок позивач ОСОБА_1 підтвердив, що між ним та відповідачами склалися неприязні відносини, відповідачі не мали наміру проживати в спірній квартирі, вимагали сплати грошових коштів за належні їм частки квартири, а не отримавши грошей провели незаконну приватизацію. За згодою матері ОСОБА_2 в лютому 2018 р. він переселив її в іншу квартиру в зв`язку з ремонтом, тепер вказані обставини відповідачі тлумачать як перешкоди для користування. В 2019 році він дізнався, що ОСОБА_3 зареєструвала в квартирі своїх дітей, та дізнався, що квартира була приватизована. Ніяких перешкод відповідачам не чинилося з його боку, в липні 2025 р. відповідачі приїздили, викликали поліцію, але він приїздить з роботи не раніше 18.00 год., тому виклики поліції здійснювалися для отримання доказів, а не реального проживання. 
По вказаній справі суд міг безпосередньо допитати свідків стосовно поважності причин відсутності ОСОБА_2 в спірній квартирі, такі докази були б належними, але сторона відповідача не довела належними доказами вказані обставини.
Відповідачі вказують, що вони неодноразово намагалися вселитися в спірну квартиру, на підтвердження вказаних обставин посилаються на звернення до органів поліції, зокрема лист відділення поліції №5 КРУП від 29.10.2021 р. а.с.95 т.2, а також лист відділення поліції №5 КРУП за зверненням від 30.07.2025 р. а.с.64-67 т.2.
Лист від 29.10.2021 р. за зверненням ОСОБА_3 , то відділення поліції повідомило, що між сторонами існують цивільно-правові відносини які потрібно вирішувати через суд, будь яких ознак кримінального, чи адміністративного правопорушення виявлено не було.
Але відповідач ОСОБА_2 з лютого 2018 р., як і ОСОБА_3 не вчинили жодних дій за захистом своїх прав в цивільно-правовому порядку, не звернулися до суду з позовами про вселення.
Так, наступне звернення відбулося майже через чотири роки 20.07.2025 р. після першого звернення і знову від ОСОБА_3 з відомостями що її брат перешкоджає їй та матері потрапити до житла за «місцем прописки». Тобто весь цей час відповідачі від першого до другого звернення були повідомлені що захищатися потрібно шляхом звернення до суду. Натомість повторно звернулися до органів поліції з тим же питанням, знаючи наперед що інший орган займається вказаним питанням.
Крім того відповідачі за спірний період не сплачували комунальні платежі по спірній квартирі а.с.176-183 т.1.
Викладене спростовує доводи відповідачів, що вони «намагалися вселитися», та «не втратили інтерес до житла», оскільки звернення до органів поліції, зокрема коли вже спір перебував в провадженні суду, суд розцінює як штучне створення доказів.
У справах: №489/1004/17 Постанова КЦС ВС від 27.03.2019 р., № 556/450/18, №182/465/14-ц, Постанова від 06.02.2019 Верховний Суд наголошує, що намір особи на користування житлом має бути постійним та тривалим, а не епізодичним. Спроби вселення, які збігаються за часом із судовим розглядом, без наявності доказів попередніх спроб протягом року відсутності, свідчать про відсутність інтересу до житла. Якщо особа стверджує про неможливість потрапити до квартири через дії іншої сторони, але при цьому не оскаржила відмову поліції внести ці відомості до ЄРДР, то її заяви щодо перешкод вважаються недоведеними. Тривале не проживання та відсутність спроб вселитися через суд протягом цього часу свідчать про втрату інтересу до житла. Суд підкреслює, що якби перешкоди дійсно були, особа мала б звернутися за захистом набагато раніше.
Суд має трактувати це як відсутність реального конфлікту, який би вимагав судового захисту.
Крім того згідно рішення суду від 04.02.2022 р. а.с.27-29, ОСОБА_2 10.02.2018 р. після незаконної приватизації спірної квартири, подарувала ОСОБА_3 1/3 частину квартири, що беззаперечно свідчить про дійсні наміри відповідача, та підтверджує що ОСОБА_2 не потребує спірного житла. 
Перебування відповідачів разом з дітьми за межами України під час воєнного стану з 10.08.2023 р. по 27.02.2025 р. а.с.40-45 т.2 за даними Державної прикордонної служби, не свідчить про неможливість захисту ними своїх житлових прав. Відповідачі приймали участь в розгляді вказаної цивільної справи через представника перебуваючи за кордоном, поверталися в України у вказаний період, та мли змогу звернутися до суду.
Таким чином, відповідачі лише стверджують, що «хочуть повернутися», але за весь час не проживання ( ОСОБА_3 з 2011 р., ОСОБА_2 з 2018 р.) не зробилиа жодного юридичного чи фактичного кроку для цього, тому суд розцінює таку поведінку як втрату інтересу до житла, не проживання в квартирі більш ніж шість місяців без поважних причин, що дає суду підстави відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України для задоволення позову, та визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 такими, що втратили права користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стосовно реєстрації дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 а.с.163-167 т.1 суд зазначає наступне.
Згідно листів Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради а.с.207, 231 т.1 – 10.07.2018 р. була здійснена перша реєстрація ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в спірній квартирі. Як встановлено така реєстрація проводилася після того, як спірна квартира була отримана відповідачами у спільну часткову власність (20.02.2017 р.), але вказана передача квартири у власність скасована судом, тому суд керується правилами які регулюють договір найму житлового приміщення.
Відповідно до ст.65 ЖК України - наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно ч.1-2 ст.160 Сімейного кодексу України -  місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.  Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Постановою КМ України №207 від 02.03.2016 р. затверджені «Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», яка діяла до 07.02.2022 р. Відповідно до п.18 вказаної постанови - для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. 
4) документи, що підтверджують:
право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників.
З системного аналізу зазначених норм законодавства суд приходить до висновку, що «вселення» і «реєстрація» є не тотожними поняттями в розумінні законодавця, але «реєстрація» тягне за собою набуття права користування житлом і є реєстрацією самого вселення. Місце проживання дітей визначається їх батьками, за місцем проживання одного з батьків в разі більше одного місця проживання. За вказаним місцем і повинні бути зареєстровані неповнолітні і малолітні діти.
Також законодавчо встановлено, що реєстрація дітей як членів родини наймача чи матері в житловому приміщенні, тягне за собою набуття права на користування житловим приміщенням нарівні з наймачем та іншими членами сім`ї.
Як встановлено судом ОСОБА_3 зареєструвала своїх дітей в спірній квартирі, в якій не проживала. Відповідач ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_4 та дітьми проживали в двокімнатній квартирі по АДРЕСА_2 яка належить чоловікові а.с.49 т.2.
Вказана квартира і є місцем проживання родини, тому у спірну квартиру по АДРЕСА_6 , діти не вселялися, та зареєстровані там поза месцем проживання обох батьків.
Оскільки зареєстровані діти при реєстрації з 10.07.2018 р. набули право користування квартирою в якій ніколи не проживали, місцем їх проживання є місце проживання їх батьків, тому ОСОБА_17 і ОСОБА_16 мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням разом з матір`ю ОСОБА_3 .
Вказаним рішенням суд не порушує, а навпаки захищає інтереси дітей, які мають право бути зареєстрованими за місцем проживання їх батьків. Крім того їх матір ОСОБА_3 має на праві власності інше житло - трикімнатну квартиру загальною площею 83,1 кв.м. по АДРЕСА_4 , яка також може бути місцем їх реєстрації.
Таким чином позов підлягає частковому задоволенню, слід визнати такими що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , її неповнолітнього сина ОСОБА_5 і малолітню доньку ОСОБА_6 . 
Щодо визнати незаконною, та скасуванні реєстрації дітей по вказаній квартирі, то у вказаній позовній вимозі позивач слід відмовити, оскільки визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, тягне за собою зняття з реєстрації вказаних осіб відносно яких ухвалене таке рішення згідно п.26 вищезазначених Правил. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідачів. 
Позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 2422,40 грн. за подачу позову в якому заявлено дві позовні вимоги а.с.1, 2. 
Оскільки позов задоволено частково, з відповідачів на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. сплаченого судового збору в рівних частках з кожної. 
На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.12, 13, 76-82, 211 ч.3, 26-268, 265, 272, 273, 274 ч.4, 279 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ: 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Покровського районного відділу в місті Кривий Ріг ДМС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання незаконною та скасування реєстрації місця проживання - задовольнити частково. 
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітньою донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову до Покровського районного відділу в місті Кривий Ріг ДМС України в Дніпропетровській області - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 605 грн. 60 коп. сплаченого судового збору з кожного.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня проголошення повного рішення апеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.
Рішення складено та проголошено 15.05.2026 р.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,, місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: Покровський районний відділ в місті Кривий Ріг ДМС України в Дніпропетровській області, місце знаходження: 50014 м.Кривий Ріг, вул.Шурупова, 7.
Третя особа: Виконком Тернівської районної у місті ради, місце знаходження: м.Кривий Ріг, вул.Антона Ігнатченка, 1-а, ЄДРПОУ 25014084.
Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП невідомий.

СУДДЯ: