Справа № 472/1210/25

Провадження №2/472/140/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

26 березня 2026 року селище Веселинове 
Миколаївської області  

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
з участю секретаря
судового засідання - Дівульської А.В.,
представника позивача - Стаднічука А.І.,
відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у селищі Веселинове Миколаївської області цивільну справу а порядку спрощеного позовного провадження за позовом Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,
ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Позов обгрунтовано тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.06.2025 року, Веселинівською селищною радою 18.08.2014 року здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 4821755100:04:029:0740 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 27.01.2025 року комісією з обстеження земельних ділянок на території Веселинівської селищної ради, склад якої затверджено рішенням Веселинівської селищної ради від 18.04.2023 року № 15 та рішенням Веселинівської селищної ради від 23.05.2023 року № 3, було здійснено обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 222,43 кв.м. (59/100 від загальної площі 377 кв.м.). За результатами складено акт обстеження земельної ділянки від 27.01.2025 року № 99. Так, внаслідок обстеження на місцевості встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці: знаходиться нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності; правовстановлючі документи, що посвідчують право на земельну ділянку відсутні; орендна плата за земельну ділянку не сплачується. Таким чином, відповідачем станом на 01.10.2025 року не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у розмірі 29 860,23 гривні, а тому просить стягнути з відповідача вказану суму, яку недоотримав місцевий бюджет, а також стягнути судовий збір в розмірі 3 028 гривень.
В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що Веселинівська селищна рада повинна була самостійно звернутись до неї з пропозицією укладення договору оренди земельної ділянки, однак їй ніхто не пропонував укласти договір, при цьому зазначила, що вона не проти укласти договір оренди.
Суд, заслухавши вступне слово представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Так, відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України та ст. 182 ЦК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу (ЗК) України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За положеннями до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року (справа 905/1680/20) в п. 7.10 зазначено, що «у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України».
Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Частиною 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст.ст. 179, 190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.06.2025 року, Веселинівською селищною радою 18.08.2014 року здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 4821755100:04:029:0740 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
27.01.2025 року комісією з обстеження земельних ділянок на території Веселинівської селищної ради, склад якої затверджено рішенням Веселинівської селищної ради від 18.04.2023 року № 15 та рішенням Веселинівської селищної ради від 23.05.2023 року № 3, було здійснено обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 222,43 кв.м. (59/100 від загальної площі 377 кв.м.). За результатами складено акт обстеження земельної ділянки від 27.01.2025 року № 99. Так, внаслідок обстеження на місцевості встановлено, що на вищевказаній земельній ділянці: знаходиться нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності; правовстановлючі документи, що посвідчують право на земельну ділянку відсутні; орендна плата за земельну ділянку не сплачується. Вказане підтверджується копією акту обстеження та дані обставини підтвердила сама відповідач в судовому засіданні.
Те, що відповідач ОСОБА_1 є власником майна, яке розташоване на земельній ділянці, підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав.
Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.
Частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
З урахуванням положень статей 120,125 ЗК України та статті 1212 ЦК України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.
Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
За ч. 7 статті 21 Закону відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.
Відповідно до Витягу № НВ-4800116182025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.01.2025 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 4821755100:04:029:0740 за 2025 рік становить 157 101,84 грн; та згідно з Витягом № НВ-4800679292024 від 15.11.2024 року за 2024 рік становить: 140 196,01 грн. У листі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13.03.2025 року зазначено, що витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формується автоматично системою НКС ДЗК за поточний рік. Відповідно до інформаційної картки адміністративної послуги видача витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 05.12.2022 року № 242 (у редакції наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 05.12.2023 року № 100), видача витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за попередні роки не передбачено. Окремо повідомляється, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 4821755100:04:029:0740 станом за 2022 рік не замовлявся. Також згідно з відомостями Державного земельного кадастру нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4821755100:04:029:0740 за 2023 рік складає 133 411,44 грн. Оскільки витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом за 2022 рік не замовлявся, тому для розрахунку орендної плати за 2022 рік використовуються дані нормативної грошової оцінки за 2023 рік без коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, який розраховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин відповідно до пункту 289.2 та пункту 289.3 статті 289 Податкового кодексу України. Тому, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2022 рік становить:133 411,44 / 1,1= 121 283,13 грн. (Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки для земель несільськогосподарського призначення становить 1,1 - лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 13.01.2025 року). Відтак, нормативна грошова оцінка для земельної ділянки, площею 222,43 кв.м становить за 2025 рік - 92 690,08 грн; за 2024 рік - 82 715,64 грн, за 2023 рік - 78 712,75 грн; за 2022 рік - 71 557,05 грн.
Суд зазначає, що визначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж шляхом оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель згідно з вимогами чинного законодавства, не передбачено, а отже позивач при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки правомірно використав інформацію саме з вищевказаного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. 
За змістом статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.
Таким чином, ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку з кадастровим номером № 4821755100:04:029:0740, яка перебуває у комунальній власності, без належних правових підстав, а саме укладеного між нею та власником (Веселинівською селищною радою) договору оренди, внаслідок чого позивач має право вимагати сплату коштів за використання відповідачем земельної ділянки, без достатньої правової підстави.
Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
За приписами частини другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до розрахунків Веселинівської селищної ради сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ОСОБА_1 вищезазначеної земельної ділянки у період з 01.10.2022 по 01.10.2025 складає 29 860,23 гривні.
Вказані розрахунки відповідачем не спростовані та сумніву в суду не викликають.
Отже, ОСОБА_1 не сплачено за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4821755100:04:029:0740 плату у встановленому законодавчими актами розмірі 29 860,23 гривні, внаслідок чого остання безпідставно зберегла у себе майно - грошові кошти.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгнутованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено повністю, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 028 гривень судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, - задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області (вул. Мозолевського, буд. 14 с-ще Веселинове Вознесенського району Миколаївської області, поштовий індекс: 57001, код ЄДРПОУ: 04376044), безпідставно збережені кошти в розмірі 29 860 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 23 (двадцять три) копійки; та стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 07 квітня 2026 року.

Суддя Веселинівського районного суду 
Миколаївської області Л.О. Орленко