ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року
м. Київ
справа № 727/12779/24
провадження № 61-5743св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 (відповідачка за зустрічним позовом),
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лілак» (позивач за зустрічним позовом),
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року у складі судді Калмикової Ю. О. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 березня 2026 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Лисака І. Н., і виходив з такого.
Зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лілак» про стягнення боргу за договором поворотної фінансової допомоги.
2. На обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначала, що вона є учасником ТОВ «Лілак» з часткою розміром 750 000,00 грн, що становить 25 % статутного капіталу товариства.
3. У зв`язку із необхідністю тимчасового поповнення обігових коштів для проведення розрахунків із кредиторами, між нею та ТОВ «Лілак» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № КП-130/22 від 29 вересня 2022 року. За умовами зазначеного договору вона надала відповідачу поворотну фінансову допомогу в сумі 700 700,00 грн, а ТОВ «Лілак» зобов`язалося повернути її в строк до 28 вересня 2023 року на умовах та в порядку, передбачених пунктами 1.2 та 3.1 договору.
4. Посилалася на те, що вона внесла до каси ТОВ «Лілак» поворотну фінансову допомогу в сумі 700 700,00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів про внесення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно з договором № КП-130/22 від 29 вересня 2022 року: № 101 від 29 вересня 2022 року на суму 45 000,00 грн; № 104 від 03 жовтня 2022 року на суму 
49 000,00 грн; № 105 від 04 жовтня 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 106 
від 05 жовтня 2022 року на суму 22 000,00 грн; № 107 від 07 жовтня 2022 року на суму 16 000,00 грн; № 108 від 12 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 109 від 14 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 111 від 21 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 112 від 04 жовтня 2022 року (від 25 жовтня 2022 року) на суму 49 900,00 грн; № 114 від 31 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 115 від 01 листопада 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 117 від 02 листопада 
2022 року на суму 49 900,00 грн; № 118 від 04 листопада 2022 року на суму 48 400,00 грн; № 119 від 07 листопада 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 120 від 08 листопада 2022 року на суму 48 000,00 грн; № 122 від 21 листопада 2022 року на суму 25 000,00 грн.
5. Сторонами було складено акт звірки взаємних розрахунків до договору поворотної фінансової допомоги від 29 вересня 2022 року №КП-130/22 за період з 29 вересня 2022 року до 09 лютого 2023 року, за яким за ТОВ «Лілак» обліковується заборгованість перед нею з повернення поворотної фінансової допомоги. 
6. Посилалася на невиконання ТОВ «Лілак» зобов`язання з повернення поворотної фінансової допомоги в сумі 700 700,00 грн.
7. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Лілак» на її користь заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги №КП-130/22 від 29 вересня 2022 року в сумі 700 700,00 грн.
8. У грудні 2024 року ТОВ «Лілак» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги. 
9. Зустрічний позов обґрунтований посиланням на те, що згідно з умовами пункту 2.1 договору поворотна фінансова допомога надається не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати підписання договору. Однак, ОСОБА_1 не дотрималася строку виконання зобов`язання, поворотна фінансова допомога надавалася з 29 вересня 2022 року по 21 листопада 2022 року.
10. Крім того, від імені ТОВ «Лілак» договір підписаний генеральним директором ОСОБА_2 , який звільнений з посади генерального директора 20 лютого 2023 року. Приймання генеральним директором ОСОБА_2 поворотної фінансової допомоги з порушенням строку не відповідає інтересам ТОВ «Лілак». 
11. Крім того, прибуткові касові ордери, які складені до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 29 вересня 2022 року №КП 130/22, не підписані головним бухгалтером ОСОБА_2 , на відміну від наданих ОСОБА_1 квитанцій про внесення грошових коштів. Зазначене, на думку ТОВ «Лілак», свідчить про те, що кошти не приймалися в дату, зазначену у прибутковому касовому ордері.
12. Договір укладено між ОСОБА_1 , яка є учасником ТОВ «Лілак» з часткою 25 % статутного капіталу, та ТОВ «Лілак», в особі генерального директора ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_1 . Ураховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є родичами першого ступеня споріднення, при укладенні договору наявний конфлікт інтересів, укладення договору не в інтересах ТОВ «Лілак» презюмується.
13. Посилався на те, що договір вчинено внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_3 та представника ТОВ «Лілак» ОСОБА_2. Подальші дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідчать про відсутність наміру реального виконання договору, адже поворотна фінансова допомога надавалася з порушенням умов договору. Наслідком вчинення правочину є штучне формування боргу ТОВ «Лілак» перед ОСОБА_1 .
14. Ураховуючи наведене ТОВ «Лілак» просило суд визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги від 29 вересня 2022 року №КП 130/22, укладений ТОВ «Лілак» та ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
15. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лілак» про стягнення боргу за договором поворотної фінансової допомоги задоволено.
16. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Лілак» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним відмовлено.
17. Стягнуто з ТОВ «Лілак» на користь ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу в сумі 700 700,00 грн за договором між ТОВ «Лілак» та 
ОСОБА_1 про надання поворотної фінансової допомоги від 29 вересня 2022 року № КП-130/22.
18. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
19. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою надано належні та достатні докази того, що з 29 вересня 2022 року по 21 листопада 
2022 року вчинялись дії з виконання спірного правочину щодо надання нею поворотної фінансової допомоги та прийняття ТОВ «Лілак» грошових коштів. Недоліки відображення (не відображення) підприємством (стороною договору) касових операцій з надходження готівки до каси підприємства у його бухгалтерському обліку, в тому числі щодо фіксування факту здійснення такої операції, не є безумовним підтвердженням факту невнесення особою (контрагентом) коштів до каси такого підприємства. ТОВ «Лілак» не оскаржувало договір про надання поворотної фінансової допомоги від 29 вересня 2022 року №КП 130/22 на тій підставі, що грошові кошти насправді товариством не було одержано.
20. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що 
ТОВ «Лілак» не довело, що генеральний директор ОСОБА_2 діяв всупереч інтересам товариства, а також наявності зловмисної домовленості представника ТОВ «Лілак» ОСОБА_2. із ОСОБА_1 , домовленості між ними для переслідування власних інтересів всупереч інтересам товариства і виникнення через це несприятливих наслідків для ТОВ «Лілак», недобросовісності та нерозумності у поведінці генерального директора 
ТОВ «Лілак» ОСОБА_2 при укладенні спірного правочину.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
21. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 31 березня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Лілак» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року залишено без змін.
22. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 та відмови у задоволенні вимог зустрічного позову ТОВ «Лілак». Зазначив, що договір між ТОВ «Лілак» та ОСОБА_1 про надання поворотної фінансової допомоги №КП 130/22 від 29 вересня 2022 року свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо позики грошових коштів. Факт належного виконання засновником ОСОБА_1 свого зобов`язання щодо надання поворотної фінансової допомоги підтверджується квитанціями ТОВ «Лілак» до прибуткових касових ордерів. ТОВ «Лілак» не надало належних, достатніх та допустимих доказів ненадходження від ОСОБА_1 за договором №КП-130/22 від 29 вересня 2022 року поворотної фінансової допомоги у загальному розмірі 700 700,00 грн. Крім того, ТОВ «Лілак» не спростувало спрямованості договору на позитивний економічний ефект використання товариством грошових коштів відповідно до цілей його діяльності. Тоді як виконання засновником ОСОБА_1 договору про надання цільової фінансової допомоги виключає збитковість для ТОВ «Лілак».

Узагальнені доводи касаційної скарги
23. 28 квітня 2026року ТОВ «Лілак» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасуватирішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 березня 2026 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов ТОВ «Лілак» задовольнити. 
24. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 серпня 
2018 року у справі № 522/15095//15-ц, від 12 серпня 2021 року у справі 
№ 201/6221/19, від 19 січня 2022 року у справі № 911/841/20, від 06 липня
2022 року у справі № 909/276/21, від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18, від 07 травня 2025 року у справі № 715/3990/23 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
25. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що позивачка не могла вносити кошти у касу товариства у дати та розміри, зазначені у наданих нею квитанціях, оскільки була відсутня на території України з 15 листопада 2022 року по 27 грудня 2022 року. Довіреності на внесення грошових коштів від її імені до матеріалів справи не надано. Крім того, рівень доходів ОСОБА_1 не забезпечує можливості надання нею такої фінансової допомоги товариству, яке не було збитковим.
26. Акцентує увагу на тому, що зміст наданих позивачкою квитанцій від прибуткових касових ордерів не узгоджується з іншими доказами. Більш того, з огляду на те, що підписанти оспорюваного договору є родичами першого ступеню спорідненості, позивачкою не надано доказів розкриття перед учасниками 
ТОВ «Лілак» інформації про конфлікт інтересів.
27. Вважає, що порушення позивачкою строку виконання своїх зобов`язань щодо надання поворотної фінансової допомоги, неналежне оформлення касових документів щодо внесення грошових коштів свідчить про те, що оспорюваний правочин вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
28. Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 727/12779/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
29. 14 травня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
30. 21 травня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бурма С. В., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «Лілак», у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
31. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що виникнення у ТОВ «Лілак» заборгованості перед нею за договором поворотної фінансової допомоги № КП 130/22 від 29 вересня 2022 року на суму 
700 700,00 грн підтверджується підписаним нею та ТОВ «Лілак», скріпленим печаткою останнього актом звірки взаємних розрахунків до договору поворотної фінансової допомоги № КП 130/22 від 29 вересня 2022 року за період з 29 вересня 2022 року до 09 лютого 2023 року. Тоді як відповідач не надав доказів повернення поворотної фінансової допомоги після 09 лютого 2023 року.
32. Посилається на безпідставність доводів касаційної скарги щодо неможливості надання нею зазначеної суми фінансової допомоги. У період її перебування за кордоном грошові кошти за квитанцією від прибуткового касового ордера №122 від 21 листопада 2022 року на суму 25 000,00 грн були внесені її матір`ю, про що остання повідомила суду при наданні показів свідка. Інша сума поворотної фінансової допомоги у розмірі 675 700,00 грн була внесена нею особисто, під час перебування в Україні, що не заперечується відповідачем. При цьому задекларований нею дохід протягом трьох років, що передують даті укладення договору, спростовує необґрунтовані та надумані відповідачем заперечення щодо її фінансової спроможності надати таку допомогу.
33. Вважає, що суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, надали обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Доводи касаційної скарги зводять до переоцінки доказів, а наведена заявником судова практика Верховного Суду є нерелевантною спірним правовідносинам.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
34. 29 вересня 2022 року між ТОВ «Лілак», в особі генерального директора ОСОБА_2., що діє на підставі статуту, та засновником 
ОСОБА_1 було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № КП-130/22.
35. Відповідно до пункту 1.1, 1.2 договору засновник надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.
36. Поворотна фінансова допомога - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.
37. Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 3.1 договору поворотна фінансова допомога надається в сумі 701 000,00 грн без ПДВ. Поворотна фінансова допомога надається не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати підписання даного договору.
38. Поворотна фінансова допомога надається підприємству на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.
39. Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 28 вересня 
2023 року.
40. Пунктом 8.1 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання та діє до 28 вересня 2023 року.
41. На підставі пункту 3.2 статуту ТОВ «Лілак», затвердженого рішенням учасників ТОВ «Лілак» від 15 липня 2022 року № 7/2022, учасниками товариства є ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі 25 %, ОСОБА_4 з часткою у статутному капіталі 6 %, ОСОБА_5 з часткою у статутному капіталі 27 %, ОСОБА_6 з часткою у статутному капіталі 27 %, ОСОБА_7 з часткою у статутному капіталі 15 %.
42. За змістом пункту 6.2.1, 6.2.5 Статуту ТОВ «Лілак» у товаристві обирається одноособовий виконавчий орган - генеральний директор, до компетенції якого належить вирішення всіх поточних питань діяльності товариства, окрім тих, що віднесені до виключної компетенції зборів учасників.
43. До компетенції виконавчого органу належать наступні повноваження: без довіреності діяти від імені товариства, у тому числі представляти його інтереси у державних (місцевих) органах влади, підприємствах, установах або організаціях усіх форм власності, у судових арбітражних і третейських органах усіх ланок як на території України та і за її межами; вчинення будь-яких правочинів не залежно від суми їх вартості; видавати довіреності третім особам для представництва інтересів товариства, у тому числі з правом передоручення.
44. Відповідно до пункту 7.1.1 Статуту значним правочином відповідно до цього статуту визнається будь-який договір, угода або транзакція, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 
50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу. Прийняття рішення щодо надання згоди товариству на укладення значного правочину відноситься виключно до компетенції зборів учасників. Інші правочини укладаються генеральним директором в межах його повноважень.
45. До матеріалів справи позивачкою надано квитанції ТОВ «Лілак» до прибуткових касових ордерів про внесення ОСОБА_1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно з договором № КП-130/22 від 29 вересня 2022 року: № 101 від 29 вересня 2022 року на суму 45 000,00 грн; № 104 
від 03 жовтня 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 105 від 04 жовтня 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 106 від 05 жовтня 2022 року на суму 22 000,00 грн; № 107 від 07 жовтня 2022 року на суму 16 000,00 грн; № 108 від 12 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 109 від 14 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 111 від 21 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 112 від 25 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 114 від 31 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 115 від 01 листопада 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 117 від 02 листопада 
2022 року на суму 49 900,00 грн; № 118 від 04 листопада 2022 року на суму 48 400,00 грн; № 119 від 07 листопада 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 120 від 08 листопада 2022 року на суму 48 000,00 грн; № 122 від 21 листопада 2022 року на суму 25 000,00 грн, підписані головним бухгалтером ТОВ «Лілак» 
ОСОБА_1, касиром ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , скріплені відтиском печатки ТОВ «Лілак».
46. Також відповідачем надано прибуткові касові ордери про прийняття від ОСОБА_1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно з договором № КП-130/22 від 29 вересня 2022 року: № 101 від 29 вересня 2022 року на суму 45 000,00 грн; № 104 від 03 жовтня 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 105 від 04 жовтня 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 106 від 05 жовтня 2022 року на суму 22 000,00 грн; № 107 від 07 жовтня 2022 року на суму 16 000,00 грн; № 108 від 12 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 109 від 14 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 111 від 21 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 112 
від 25 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 114 від 31 жовтня 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 115 від 01 листопада 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 117 від 02 листопада 2022 року на суму 49 900,00 грн; № 118 від 04 листопада 
2022 року на суму 48 400,00 грн; № 119 від 07 листопада 2022 року на суму 49 000,00 грн; № 120 від 08 листопада 2022 року на суму 48 000,00 грн; № 122 
від 21 листопада 2022 року на суму 25 000,00 грн, підписані касиром 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , скріплені відтиском печатки ТОВ «Лілак».
47. Згідно з фінансовою звітністю ТОВ «Лілак» за 2022 рік, поданої до органів статистики, у пасиві балансу станом на 31 грудня 2022 року в рядку №1690 «Інші поточні зобов`язання» графи «на кінець звітного періоду» обліковується заборгованість в сумі 5 051,0 тис. грн.
48. Відповідно до копій розшифровок фінансової звітності ТОВ «Лілак» за 
2022 рік, поданих ТОВ «Лілак», як позикодавцю АТ «Комінбанк», у лютому-березні 2023 року розкрита інформація з рядка № 1690 «Інші поточні зобов`язання» балансу ТОВ «Лілак» станом на 31 грудня 2022 року в розрізі контрагентів, за якою у ТОВ «Лілак» існує заборгованість перед ОСОБА_1 з повернення поворотної фінансової допомоги на суму 3 млн.101,2 тис. грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
49. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
50. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
51. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
52. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
53. Відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
54. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
55. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
56. Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
57. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
58. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
59. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
60. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
61. Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
62. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
63. Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, несуперечливе правове регулювання. Отже, договір поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, а тому під час вирішення спору потрібно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.
64. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду 
від 28 травня 2025 року у справі № 578/970/22.
65. Положеннями частини першої, третьої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
66. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
67. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
68. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
69. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
70. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
71. У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
72. Встановивши, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Лілак» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, позивачка надала належні та достатні докази виконання нею умов зазначеного договору та внесення у касу товариства відповідної грошової суми, однак відповідач її не повернув у строк, визначений у договорі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «Лілак» на користь ОСОБА_1 не повернутої суми поворотної фінансової допомоги.
73. В контексті доводів касаційної скарги про відсутність належних та достатніх доказів, які підтверджували факт внесення позивачкою грошових коштів, визначених договором про надання поворотної фінансової допомоги 
№ КП-130/22 від 29 вересня 2022 року, колегія суддів зазначає, що як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, було надано обґрунтовану правову оцінку поданим позивачкою квитанціям ТОВ «Лілак» до прибуткових касових ордерів про внесення нею безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно з договором № КП-130/22 від 29 вересня 2022 року, а також наданим відповідачем прибутковим касовим ордерам про прийняття від ОСОБА_1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги згідно договору №КП-130/22 від 29 вересня 2022 року.
74. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що з огляду на видання товариством позивачці квитанцій до прибуткових касових ордерів про внесення нею безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, скріплених підписами головного директора ТОВ «Лілак» ОСОБА_2 , касирів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та печаткою ТОВ «Лілак», а також оформлення прибуткових касових ордерів про прийняття від ОСОБА_1 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, скріплених підписами касирів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та відтиском печатки ТОВ «Лілак», та беручи до уваги підписання сторонами договору акту звірки взаємних розрахунків до договору за період з 29 вересня 2022 року до 09 лютого 2023 року на суму 700 700,00 грн, відображення у фінансовій звітності ТОВ «Лілак» за 2022 рік в рядку №1690 «Інші поточні зобов`язання» графи «на кінець звітного періоду» заборгованості перед ОСОБА_1 щодо виплати поворотної фінансової допомоги, наявні правові підстави для висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин.
75. Крім того, суди попередніх інстанцій правильно звернули увагу на той факт, що ТОВ «Лілак» не оскаржувало спірний договір про надання поворотної фінансової допомоги №КП-130/22 від 29 вересня 2022 року з підстав не отримання за ним грошових коштів.
76. Посилання відповідача на недопустимість наданих позивачкою доказів внесення нею грошових коштів у касу ТОВ «Лілак», з огляду на відсутність підпису головного бухгалтера товариства на прибуткових касових ордерах, були правильно відхилені судами попередніх інстанцій.
77. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують факт виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги №КП-130/22 від 29 вересня 2022 року. Тимчасове перебування позивачки за кордоном не спростовує підтвердженого факту внесення та прийняття товариством грошових коштів за указаним договором.
78. Недоліки відображення (не відображення) підприємством (стороною договору) касових операцій з надходження готівки до каси підприємства у його бухгалтерському обліку, в тому числі щодо фіксування факту здійснення такої операції, не є безумовним підтвердженням факту невнесення особою (контрагентом) коштів до каси такого підприємства.
79. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2022 року у справі № 914/2197/18, від 18 вересня 2025 року у справі № 921/110/23(921/93/24).
80. Порушення позивачкою строку виконання зобов`язань щодо внесення коштів, за умови підтвердження факту їх внесення та прийняття відповідачем, не спростовує факту виникнення між сторонами справи позикових правовідносин. Доводи відповідача щодо відсутності необхідності отримання товариством спірної фінансової допомоги не впливають на оцінку судом змісту спірного зобов`язання за договором.
81. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 
2024 року у справі № 229/1727/21.
82. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають до застосуванню, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та дійшов загалом правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
83. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
84. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
85. В частині доводів касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права при вирішенні зустрічного позову ТОВ «Лілак» про визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги з підстав укладення його у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою, колегія суддів зазначає наступне.
86. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
87. Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
88. Відповідно до тлумачення статті 232 ЦК України під зловмисною домовленістю потрібно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, яку представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен втілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. В основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання.
89. Отже, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України потрібно встановити умисел у діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Водночас не має значення, чи одержав учасник такої домовленості будь-яку вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Для задоволення позову згідно зі статтею 232 ЦК України потрібно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діяв у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Критерій «зловмисність» не залежить від того, чи був спрямований умисел повіреного на власне збагачення чи завдання шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розбіжність між волею довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.
90. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду 
від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 623/2518/17, від 30 квітня 2026 року у справі № 591/12073/23.
91. Судами попередніх інстанцій встановлено, що оспорюваний договір було укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Лілак», від імені якого діяв генеральний директор ОСОБА_2. Факт внесення грошових коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги №КП-130/22 від 29 вересня 2022 року підтверджено належними і достатніми доказами. Наявність негативного економічного результату для господарської діяльності ТОВ «Лілак» у зв`язку із залученням фінансової допомоги, наданої ОСОБА_1 , не встановлено. Доказів того, що укладення спірного договору вплинуло на корпоративні права його сторін також не надано. Більш того, поворотна фінансова допомогу надавалася підприємству на безоплатній основі (пункт 2.2 договору), з використанням для потреб підприємства відповідно до статутних цілей (пункт 2.3 договору).
92. Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо недоведеності наявності між сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги №КП-130/22 від 29 вересня 2022 року зловмисної домовленості, тобто усвідомленої волі на вчинення правочину всупереч інтересам товариства. Саме по собі укладення договору між засновником і юридичною особою, від імені якої виступає родич такого засновника, без доведення факту його укладення всупереч інтересів товариства, не свідчить про його недійсність на підстав положень статті 232 ЦК України.
93. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 
2022 року у справі № 911/841/20, на яку містяться посилання у касаційній скарзі.
94. Посилання касаційної скарги на наявність у сторін договору конфлікту інтересів, з урахуванням наведених вище обставин його укладення та виконання, а також умов надання допомоги (пункти 2.2, 2.3 договору), є необґрунтованими.
95. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
96. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої судами правової оцінки доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
97. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
98. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
99. З урахуванням доводів касаційної скарги ТОВ «Лілак», які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» залишити без задоволення.
2. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 листопада 
2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 31 березня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович