Справа № 308/13455/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 травня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого Собослоя Г.Г.,
суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Медвідь Василь Осипович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 листопада 2025 року (головуюча суддя Бенца К.К.) у справі № 308/13455/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, який мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилась дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка із моменту припинення фактичних сімейних відносин і до сьогоднішнього дня проживає разом з матір`ю та перебуває виключно на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач відмовляється узгоджено вирішувати питання виховання спільної дитини, майже не цікавиться потребами і розвитком доньки, не бере участі у її догляді, вихованні і утриманні. Отримані доходи Відповідач витрачає виключно на власні потреби. Вказує на те, що на даний час інших дітей, окрім спільної з позивачкою дитини, відповідач не має, як і не має інших осіб на утриманні. 
На підтвердження доводів позову позивачем надано відповіді на адвокатські запити від 25.08.2025 року, згідно з якими ОСОБА_2 дійсно працює у Комунальному закладі вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради з 01.09.2013 року на посаді викладача циклової комісії інструментального мистецтва відділення фахової передвищої освіти 0,85 ставки за основним місцем роботи та за сумісництвом у Закарпатській обласній філармонії з 07.04.2023.
Вважає, що відповідач має регулярні доходи, частина з яких мала би бути спрямована саме на утримання та розвиток спільної дитини. 3 моменту розлучення (11.10.2022 року) та до серпня 2025 року Відповідачем було здійснено переказ коштів на утримання дитини загальною сумою лише 7000,00 гривень.
За даними довідок про доходи Відповідач має сукупний дохід за період січень- липень 2025 року у сумі 132 215, 77 гривень.
Втім, тільки з боку позивача здійснюється повне фінансування життя спільної дитини (оплата харчування, комунальних послуг, навчання, лікування, розвитку, забезпечення дитини одягом, а також відпочинок та дозвілля дитини).
Посилаючись на викладене, просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в сумі по 10 000,00 грн. щомісячно, але не меншому 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви - 05.09.2025 року та до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача.
Протокольною ухвалою суду першої інстанції від 17.11.2025 відзив на позовну заяву відповідача було залишено без розгляду. Разом з тим, відповідач у суді першої інстанції позовні вимоги визнав частково. Вказав, що має бажання сплачувати аліменти на утримання дитини, однак не погоджується з розміром аліментів, який визначила позивач. Вказав, що готовий сплачувати аліменти у розмірі від його заробітної плати, що становить 3000, 00 грн. .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4200,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня подачі позову до суду 15.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Медвідь В.О., подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції, та просила рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.20225 в частині відмови у задоволенні вимог та постановити в цій частині нове рішенні, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки фактичному фінансовому стану відповідача та його реальній спроможності надавати утримання дитині. Попри підтверджений відповідачем щомісячний дохід у розмірі 16 000 грн, суд не врахував, що після задоволення власних базових потреб (виходячи з прожиткового мінімуму для працездатної особи у 3 028 грн), у розпорядженні платника залишається вільний дохід у сумі 12 972 грн. Скаржник наголошує, що зазначений ресурс може і має бути спрямований на виконання конституційного обов`язку батька щодо належного утримання дитини. Зауважує, що дитина проживає разом із позивачкою у Чеській Республіці, де витрати на забезпечення базових потреб є істотно вищими за українські.
Крім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково обмежився оцінкою лише базових фізіологічних потреб дитини (харчування, одяг), не надавши оцінки іншим компонентам розвитку, які прямо випливають із обов`язку батьків забезпечити всебічний розвиток дитини. Скаржник наголошує, що дитина має право не лише на належне харчування та одяг, а й на інтелектуальний, культурний, духовний, моральний та соціальний розвиток. На переконання апелянта, це охоплює: відвідування школи та освітніх курсів, заняття у творчих та спортивних гуртках, придбання навчальних матеріалів, інвентарю, техніки, а також покриття витрат, пов`язаних із освітнім процесом та розвитком здібностей дитини, що судом враховано не було.
Також апелянт стверджує про наявність у відповідача прихованого додаткового доходу від регулярної концертної діяльності, інформація про яку міститься у відкритих джерелах. Посилаючись на долучені до скарги оголошення, скаржник зазначає, що вартість одного виступу відповідача становить від 5 000 грн. На переконання апелянта, відповідач умисно не відображає ці кошти в офіційних документах та здійснює діяльність без реєстрації підприємцем і сплати податків, що унеможливлює підтвердження його реальних доходів стандартними засобами, проте свідчить про значно вищий рівень його фінансової спроможності
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Згідно ч.1ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг приходить до такого.
Ст.51 Конституції Українитаст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років: з 1 січня 2025 року – 3 196 грн.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено у 2026 році прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років: з 1 січня 2025 року - 3 512 грн.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).
Матеріалами справи встановлено, та сторонами не оспорюється, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 16.01.2019 року (а.с. 17).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.10.2022 у справі №308/10502/22 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11.10.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про що зроблено відповідний актовий запис № 564 (а.с. 14, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106684952).
Згідно листа ректора Комунального закладу вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради №01.7-04/492 від 28.08.2025 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно працює у Комунальному закладі вищої освіти «Академія культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради з 01.09.2013 року відповідно до наказу від 01.09.2013 року N?53- к на посаді викладача циклової комісії інструментального мистецтва відділення фахової передвищої освіти 0,85 ставки за основним місцем роботи та відповідно до доданої до листа довідки про доходи № 122 від 28.08.2025, вбачається, що за період з лютого 2025 року по липень 2025 року відповідач ОСОБА_2 отримав дохід у сумі 93105,32 грн. та матеріальну допомогу у розмірі 8505,20 грн.(а.с. 5, 19)
Згідно наданої в.о. директора Комунального закладу «Закарпатська обласна філармонія" Закарпатської обласної ради Донецькою О. інформацією від 26.08.2025 № 185/01-11 встановлено, що ОСОБА_2 з 07.04.2023 працює за сумісництвом артистом Академічного духовного оркестру у Закарпатській обласній філармонії, перебуваючи у систематичних строкових строкових трудових відносинах (накази №80-К, №114-К та №171-К). На даний час ОСОБА_2 продовжує працювати на посаді артиста Академічного духового оркестру за строковим трудовим договором, термін дії якого визначено на період дії воєнного стану та протягом 90 днів після його припинення (а.с.20-26).
Відповідно до довідки про доходи № 16 від 26.08.2025 року виданої Комунальним закладом «Закарпатська обласна філармонія», вбачається, що за період з лютого 2025 року по липень 2025 року відповідач ОСОБА_2 отримав дохід у сумі 30 605,25 грн (а.с. 4).
Інших доказів ані позивачкою, ані відповідачем як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції до справи не додавалися.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів у розмірі 4 200 грн, суд першої інстанції виходив з потреб дитини відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у їх утриманні, а також покладення обов`язку утримання дітей на обох батьків.
Зважаючи на вказане, а також на те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків; те, що сторони проживають окремо та дитина сторін проживає з позивачкою; те, що відповідач визнав частково позов; те, що встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» та Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становив та становить – 3196,00 грн. та 3 512 грн.; та в силу ст. 182 СК України є рекомендованим розміром аліментів на одну дитину; те, що відповідач офіційно працює, має можливість та бажання сплачувати аліменти — колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Колегія суддів також погоджується із розміром, визначеним судом першої інстанції, зокрема, враховуючи той факт, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, розмір аліментів від підтвердженого доходу відповідача (16 000 грн) становив би одну чверть, що еквівалентно 4 000 грн.
Позивачка в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що судом не з`ясована сума, необхідна для утримання дитини, не встановлені істотні обставини справи та не перевірені докази, не навела обґрунтувань, згідно з якими сплата аліментів у розмірі 10 000 грн була б виправданою, як і не довела спроможність відповідача сплачувати таку суму.
Доводи апелянтки про необхідність розподілу "вільного залишку" доходу відповідача (12 972 грн) на користь аліментів є неспроможними та суперечливими, оскільки, визнаючи суму у 3 028 грн достатньою для життєдіяльності дорослої особи, апелянтка не наводить пояснень, чому сума у розмірі 4 200 грн (лише з боку батька) є недостатньою для дитини.
Щодо обов`язку забезпечити всебічний розвиток дитини, колегія суддів зазначає, що стягнення коштів на гуртки та секції у складі аліментів законом не передбачено. Такі потреби задовольняються шляхом пред`явлення вимог про участь у додаткових витратах відповідно до ст. 185 СК України.
Доводи апелянтки про наявність у відповідача додаткового доходу від концертної діяльності колегія суддів відхиляє. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оголошення в мережі Інтернет свідчать лише про пропозицію послуг, а не про факт отримання регулярного доходу. Жодних належних доказів на підтвердження цих сум суду надано не було.
З урахуванням наведеного та виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає, що рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 4 200 грн. є обґрунтованим та відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Такий розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.
Доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду не спростовують.
Поза тим, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції містить певні упущення, які належить усунути.
Перевіряючи рішення суду в частині визначення моменту, з якого слід стягувати аліменти, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.
Згідно з приписами частини шостої статті 124 Цивільного процесуального кодексу України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга або інші документи здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Таким чином, закон чітко пов`язує момент пред`явлення позову саме з датою його передачі до установи поштового зв`язку, а не з датою реєстрації канцелярією суду.
Судом першої інстанції було помилково визначено дату початку стягнення аліментів 15.09.2025 - як день реєстрації позову в суді, що суперечить наявним у матеріалах справи доказам — поштовому конверту, відповідно до штемпелю якого дата відправки поштової кореспонденції 05.09.2025. Оскільки позовна заява була здана до відділення поштового зв`язку раніше за її фактичне отримання судом, рішення суду в цій частині підлягає зміні з визначенням дати початку стягнення аліментів – 05.09.2025.
Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині визначення дати початку стягнення аліментів змінити,аврешті - на підставі ст. 375 цього Кодексу - залишити рішення суду без змін. 
Керуючись ч. 4 ст. 367, п.п. 1, 2 ч.1 ст. 374, ст. 375, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Медвідь Василь Осипович, - задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 листопада 2025 року в частині визначення дати початку стягнення аліментів - змінити.
Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2025 в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4200,00 (чотири тисячі двісті) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня подачі позову до суду 05.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.

Головуючий 
Судді