Справа № 724/305/26	
Провадження № 2/724/354/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И       

15 червня 2026 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.
за участі:
секретаря судового засідання: Копайгородського Д.Я. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог?
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі – ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 02.07.2025 року між сторонами укладено кредитний договір (оферти) № 02.07.2025-100000061 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору та заявки від 02.07.2025 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 9000 грн, строком на 98 днів, з фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 20% від суми кредиту – 1800 грн. Неустойка 90 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 24120 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 9 000 грн., проценти за користування кредитом – 8820,00 грн., комісії – 1800,00 грн., неустойка – 4 500 грн, яку ТОВ " Споживчий центр" просить стягнути з відповідача на свою користь та сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Процесуальні дії суду. Аргументи учасників справи, подані заяви (клопотання).
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.39).
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов.
11.02.2026 року на зареєстровану адресу проживання відповідача відправлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується супровідним листом №724/305/26/743/2026 (а.с.40).
03.03.2026 року представником відповідача Підодвірним Т.І. до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необгрунтованими (а.с.44-50,72-76).
У відзиві та запереченнях на відповідь на відзив від 03.03.2026 та від 07.03.2026 представник відповідача зазначає, що приєднаний до матеріалів справи кредитний договір не містить підписів сторін договору; не надано доказів про факт укладання договору в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором; яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: смс-повідомлення, певний месенджер, тощо; не надано доказів акцептування відповідачем пропозиції про укладання кредитного договору. Наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Отже, позивачем не доведено факту укладання сторонами кредитного договору, що свідчить про те, що сторонами не було погоджено істотних умов договору.
Також звертає увагу суду на те, що позивачем не додано доказів, які б свідчили про отримання відповідачем коштів, зокрема, первинні бухгалтерські документи, що підтверджують переказ коштів та факту їх зарахування на банківський рахунок, що належить саме ОСОБА_1 . У доданому до позову листі від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відсутня будь-яка інформація, яка б давала можливість ідентифікувати особу, яка, нібито отримала кошти, як то ПІБ, ІПН та цей лист не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", крім того, до позову не надано доказів існування будь-яких правовідносин між позивачем та ТОВ «Універсальні платіжні рішення»; відсутні докази належності електронного платіжного засобу, реквізити якого зазначені у тексті договору, саме відповідачеві, як і доказів належності відповідачу номера телефону, на який був направлений цифровий ідентифікатор. Виготовлений позивачем розрахунок заборгованості є неналежним та недопустимим доказом, оскільки його виготовлення залежить від волевиявлення позивача. 
Щодо стягнення з відповідача неустойки, то представник відповідача зазначає що, згідно Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, він звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
05.03.2026 року представником позивача ТОВ «Споживчий центр» Чехун Ю.В. до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що сторона відповідача, заперечуючи щодо отримання ним кредитних коштів, не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів та не спростувала докази, надані стороною позивача. Спірний кредитний договір було укладено в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Так, договір позики відповідачем підписано (акцептовано) оферту одноразовим ідентифікатором, який було надіслано у смс – повідомленні на номер, вказаний останнім як фінансовий. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірного договору він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору шляхом вчинення дій, зазначених вище. Вказує, що використання одноразового ідентифікатора – є не можливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. 
Окремо зазначає, що при реєстрації на сайті, або у додатку позикодавця ідентифікація позичальника здійснюється за допомогою сервісу BankID, отже, без самостійної передачі особистих даних відповідачем за допомогою входу та підтвердження у мобільний банкінг відповідача реєстрація та подальше взяття кредиту – неможливе. Ідентифікацію відповідача було здійснено за посередництвом системи BankID НБУ. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064, протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Відтак, від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.
Представник позивача звертає увагу суду, що в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, вказаний останнім. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа. Відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам.
Щодо розрахунку заборгованості, представник позивача вказує, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, відповідачем на його спростування не надано власного розрахунку. Проценти за договором нараховані в межах строку дії кредитного договору та у законний спосіб. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. 
Щодо нарахування неустойки, представник позивача посилається на те, що ЗУ «№ 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, яким передбачено, що за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань (а.с.54-64).
Фактичні обставини встановлені судом
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 02 липня 2025 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №02.07.2025-100000061 шляхом підписання заявки (а.с.18-19).
Згідно заявки кредитодавець, відповідно до умов договору № 02.07.2025-100000061 від 02.07.2025 року надає позичальнику кредит у сумі 9 000 грн. Строк, на який надається кредит становить 98 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 07.10.2025 року.
Згідно п. 3.1. за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (а.с.15 зворот).
Пунктом 3.2. Договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Дата надання кредиту, сума, тип, дата повернення, проценти, графік платежу встановлюється у заявці (п.3.3.1-3.3.8).
Пунктом 6,10,11 Заявки, яка є невід`ємною частиною Договору передбачено, що процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми (включаючи всі Транші (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Проценти сплачуються у терміни, встановлені у графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору (п.6,10,11 договору) (а.с18 зворот). 

Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 1800 грн, яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів /п.7 Заявки/.
Відповідно до п. 15 Заявки неустойка 90,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до графіку платежів сума кредиту сплачується у період з 15.07.2025 по 07.10.2025 року - 7 платежами не пізніше останнього дня кожного чергового періоду у розмірі 2 451,65 грн кожен, із них: комісія за надання кредиту сплачується 2 платежами у розмірі 1191,65 грн. – 15.07.2025, 608,35 грн. – 29.07.2025 (а.с.19).
Відповідач ознайомлений і прийняв умови кредитного договору, та підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №02.07.2025-100000061 від 02 липня 2025 року, з яким попередньо уважно ознайомився, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е226» (а.с.15-19).
Відповідно до відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору від 02 липня 2025 року, відповідач підтвердив укладення електронного кредитного договору між ним та позивачем. Сума кредиту становить 9000 грн (а.с.19 зворот -20).
Відповідно до п.4.1 договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5363-54ХХ-ХХХХ-6291 (а.с.15 зворот).
Згідно з п. 4.3. Договору днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. 
На виконання умов кредитного договору позивач 02.07.2025 року перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 9 000,00 грнна номер картки НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.01.2026, з яким ТОВ «Споживчий центр» уклало договір про надання послуг з переказу коштів №ФК –П – 2024/01-2 від 01.04.2024, про перерахунок коштів за договором №02.07.2025-100000061 (а.с.22).
За пунктом 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії – у терміни та строки, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойки, яка може бути нарахована кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Згідно довідки-розрахунку по кредитному договору №02.07.2025-100000061 заборгованість ОСОБА_1 станом на 19.01.2026 становить 24 120 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9 000 грн., заборгованість по процентах – 8 820 грн., комісія за надання кредиту 1800 грн., штраф – 4 500 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 02.07.2025 по 07.10.2025 року (а.с.30-32).
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно статті 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Матеріалами справи встановлено, що боргові зобов`язання між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 виникли на підставі кредитного договору №02.07.2025-100000061 від 02 липня 2025 року.
На підтвердження укладення указаного кредитного договору позивачем було надано суду докази з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі.
Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на сайті кредитора заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору від 02 липня 2025 року № 02.07.2025-100000061, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.
Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення).
Відповідно до пунктів 11.4, 11.5 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник підтверджує: 1) що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий у користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись позичальником при виконанні умов даного договору, вчиненні будь-яких операцій за ним; 2) вказаний ним для перерахування коштів платіжний засіб/поточний рахунок належить виключно позичальнику на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене, не обмежене іншим чином, платіжний засіб не є втраченим, безперешкодно використовується виключно позичальником (а.с.17 зворот).
Згідно п. 4.1 пропозиції кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, зворотності та платності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту – банківський рахунок споживача НОМЕР_2 (а.с.15 зворот). 
Матеріалами справи підтверджено, що 02 липня 2025 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 строком на 98 днів уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі №02.07.2025-100000061 на суму 9000 грн зі сплатою процентів за 98 днів користування кредитом, на підтвердження прийняття заяви на видачу кредиту позивачем було надіслано відповідачу підтвердження укладення договору на вищевказаних умовах.
Цього ж дня указана сума позики була перерахована відповідачу на його платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.01.2026 року про переказ коштів на картку №. НОМЕР_2 .
Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана ним в договорі, йому не належить.
Дані докази в сукупності підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів 02.07.2025 в сумі 9 000 грн, оскільки і сума отриманих коштів, і дата їх отримання відповідають умовам кредитного договору №02.07.2025-100000061 від 02.07.2025, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 .
Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок.
Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 02.07.2025 року між сторонами був укладений кредитний договір№02.07.2025-100000061 в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором 98-денний строк, тобто до 07 жовтня 2025 року заборгованість не повернув.
Суд звертає увагу на те, що ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2- 1383/2010).
З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17).
Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним кредитного договору №02.07.2025-100000061 від 02.07.2025 року (або окремих його частин), останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані у межах строку дії договору, який був установлений умовами кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) №02.07.2025-100000061 від 02 липня 2025 року та закінчувався 07 жовтня 2025 року.
Включення до тексту кредитного договору умов про сплату відповідачем процентів за користування кредитом, а також і подальше нарахування позивачем зазначених процентів та витребування їх від відповідача, є законним та обґрунтованим, оскільки базується на чинних нормах спеціального законодавства України, які регламентують питання щодо надання споживчих кредитів, яким і є за своєю правовою сутністю спірний кредитний договір.
Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з позивачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.
Суд не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом.
Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив умови договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість відповідача за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не змінювалась, отже, проценти за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися.
За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 9000,00 грн. та процентів в розмірі 8 820 грн. підтверджені належними доказами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо нарахування комісії суд зазначає наступне
За умовами кредитного договору№02.07.2025-100000061 від 02.07.2025 року, а саме п.12 заявки передбачено повернення кредиту згідно графіку платежів в тому числі і сплату комісії в розмірі 1800,00 грн на протязі перших двох місяців, яку позичальник повинен сплатити 15.07.2025 року в розмірі 1191,65 грн.; 29.07.2025 року в розмірі 608,35 грн.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
За приписами частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту.
Аналізуючи умови кредитного договору №02.07.2025-100000061 від 02 липня 2025 року суд приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо нарахування заборгованості за комісією, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів.
Позивачем долучено до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором №02.07.2025-100000061 від 02 липня 2025, який відповідає вимогам до первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр».
Наданий розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових зазначеної заборгованості за кредитом.
Вказана позиція прослідковується у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, а саме вказується на те, що наданий розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України.
Отже, розрахунок заборгованості є актуальним, а також належним доказом що підтверджує наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр».
При цьому, відповідачем суду не надано контррозрахунок заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за кредитним договором, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку.
Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача за кредитним договором №02.07.2025-100000061 від 02 липня 2025,на загальну суму 19 620 грн., з яких: 9 000,00 грн. - основний борг, 8 820 грн. проценти та 1800 грн. — комісія, розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком.
Щодо вимог про стягнення неустойки суд зазначає таке.
Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Суд відхиляє доводи представника позивача про можливість нарахування неустойки відповідно до норм Закону України «Про споживче кредитування» в період дії в Україні воєнного стану, оскільки до даних правовідносин слід застосовувати норму пункту 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, як пріоритетну норму права, відповідно до якої позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а не положення Закону України «Про споживче кредитування», в частині можливості здійснювати нарахування неустойки.
Умовами кредитного договору встановлено, що неустойка у розмірі 90,00 грн. нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання.

Позивачем нарахована неустойка в розмірі 4500,00 грн., що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 неустойки в розмірі 4500,00 грн. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають.
З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр», про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 19 620 грн., з яких: 9 000,00 грн. - основний борг, 8 820 грн. проценти та 1800 грн. — комісія.
Розподіл судових витрат
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 02.01.2026 (а.с.9).
Оскільки позовні вимоги ТОВ "Споживчий центр" підлягають задоволенню частково на загальну суму 19 620 грн, що становить 81,34% від ціни позову (24120 грн), тому на користь позивача з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 2165,59 грн (2662,40х81,34%).
Керуючись ст. 526,625,626,628,1049,1050,1054 ЦК України та ст. ст. 12, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", місце знаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, буд.133-А, код ЄДРПОУ 37356833, заборгованість за кредитним договором №02.07.2025-100000061 від 02 липня 2025 року у розмірі 19 620 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень 00 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 9 000 гривень ; заборгованість по процентах – 8 820 гривень; комісія – 1 800 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 165 (дві тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 59 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, код ЄДРПОУ 37356833. 
Відповідач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 15.06.2026 року.

Суддя Т.М.Ковальчук