Справа № 712/4955/26
Провадження № 2/712/3394/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого- судді - Пироженко В.Д.
за участі секретаря – Каплі А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, офіс 407) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.05.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 задопомогою веб-сайту navse.in.ua укладено електронний Договір про надання кредиту № 1392-0976. Разом із правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, відповідно до Методики Національного банку України, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. та відкриття кредитної лінії. 
Зазначено, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 24 000 грн., строк кредитування - 300 днів, базовий період – 14 днів, комісія за видачу кредиту –15% від суми кредиту; знижена ставка- 1,20% в день; стандартна % ставка – 1,50% в день.
Однак, відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 06.03.2026 має заборгованість в розмірі 89 891,90 гривень з яких: заборгованість за кредитом 20 621,64 грн., заборгованість за нарахованими процентами 69 270,26 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом 89 891,90 грн., та судові витрати. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.04.2026 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
20.04.2026 року від відповідача надійшло пояснення до відзиву в якому відповідач факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів нею не заперечує. Водночас вона не погоджується із розміром заборгованості, оскільки вона є значно завищеною та не відповідає принципам розумності та справедливості. Такі нарахування є надмірними, економічно необгрунтованими та такими, що ставлять споживача у вкрай невигідне становище. Просила обмежити розмір стягнення фактично доведеними сумами, застосувати положення ст.551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій до розумного рівня.
19.05.2026 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву позивача в якому зазначено, що відповідно до договору кредит надано в сумі 24 000 гривень, процентна ставка – 1,2% (знижена), 1,5% (стандартна), яка нараховується на залишок неповерненої суми кредиту, базовий період – 14 днів. При цьому жодних посилань на докази того, що відповідач як позичальником вчинено певні дії, які б об`єктивно свідчили б про добру волю та бажання здійснити пролонгацію кредиту (підписані додаткові угоди, звернення про пролонгацію тощо), разом з позовом не надано. Тому укладаючи договір неможливо було передбачити, що позивач буде нараховувати проценти і після 21.05.2024 року, тим більше по іншій процентній ставці.
Вважає, що право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 21.05.2024 року, який споживач розуміє як дата завершення строку кредитування. Тому починаючи з цієї дати, нарахування процентів кредитором вже не відповідало вимогам закону та договору. 
Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а той різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема позичальником. Тому всі протиріччя в цій частині слід трактувати на користь споживача як слабшої сторони договору. По - друге, Законом України № 3498-1Х від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023 року внесено зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті не може перевищувати 1%.
Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5 % застосовується до 22.04.2024 року, 1,5% - до 20.08.2024 року, а з 21.08.2024 року діє процентна ставка - 1%.
Між тим, кредитний договір 07.05.2024 року укладено після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,2-1,50% є нікчемною. 
Тому кредитор міг нарахувати протягом базового періоду – 14 календарних днів, який позичальник розумів, як узгоджений строк кредитування по договору від 07.05.2024 року по максимальній ставці 1% в сумі 3 360 гривень за період з 07.05.2024 року по 21.05.2024 року . 
Додатково зазначає, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту, навмисно призвів до нарахування максимально передбаченої суми відсотків за договором, розрахованої протягом усього додаткового строку кредитування. 
Вважає безпідставними нарахування процентів у сумі 65 910,26 грн і просить відмовити в задоволенні цих вимог постільки сума відсотків істотно перевищує розмір процентів на який міг би розраховувати пересічний споживач при укладенні подібного договору.
При ухваленні рішення суду, просила зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості за кредитом – 24 000 грн, оскільки стягнення з неї непогоджених процентів у сумі, що істотно перевищує тіло кредиту призведе до надмірного збагачення кредитора за її рахунок та надмірних збитків для неї. 
Заявлена сума відсотків з огляду на сам розмір позики є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Позивач просить стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не у компенсаційній, а в каральній, штрафній функції, при цьому сума нарахованих відсотків в такому порядку є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. 
Просила в позові позивачу відмовити та витребувати у позивача оригінал електронного доказу: кредитний договір від 07.05.2024 року № 1392-0976 ( з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребувати – визнати недопустимими в якості доказів надані паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу. 
Представник позивача до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, у пояснення наданих до суду, просила справу розглянути в її відсутність. 
У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Як установлено в судовому засіданні, 07.05.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 , задопомогою веб-сайту navse.in.ua, укладено електронний Договір про надання кредиту № 1392-0976. Разом із правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, відповідно до Методики Національного банку України, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. та відкриття кредитної лінії. 
Зазначено, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 24 000 грн., строк кредитування - 300 днів, базовий період – 14 днів, комісія за видачу кредиту –15% від суми кредиту; знижена ставка- 1,20% в день; стандартна % ставка – 1,50% в день.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2024 року між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії на умовах споживчого кредиту № 1392-0976.
ОСОБА_1 підписала договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом використання одноразового ідентифікатора С5604.
Разом із правилами відкриття кредитної лінії, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, відповідно до Методики Національного банку України, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. та відкриття кредитної лінії. 
Пунктом 4.1. договору, розмір кредитного ліміту становить 24 000 гривень.
Пунктом 4.9 договору від 07.05.2024 року строк кредитування визначений 300 днів. Дата повернення кредиту зазначена 02.03.2025 року. 
Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, продовженню в односторонньому порядку не підлягають.
Таким чином, посилання відповідачки на те, що строк договору становить 14 днів не відповідає дійсності та умовам кредитного договору.
Відповідно до п.4.6 нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми за кожен день починаючи з дня видачі кредиту. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за заниженою ставкою.
Згідно з п.п. 4.10, 4.12 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 27138,17 процентів, денна процентна ставка становить 1,388 процентів, а загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 99 937,05грн. 
Позивач (через партнера АК «Приватбанк», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LigPay від 02.12.2019 року) видав відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів на карту отримувача, чим виконав свої зобов`язання за договором.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 06.03.2026 ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 89 891,90 гривень з яких: заборгованість за кредитом 20 621,64 грн., заборгованість за нарахованими процентами 69 270,26 грн.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів.
Разом з тим, обгрунтовуючи нараховування заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, позивач виходив з передбаченої умовами договору реальної річної процентної ставки, що складає 27138,17 % річних.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення КонституційногоСуду Українивід 10листопада 2011року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11липня 2013року №7-рп/2013Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача процентів і встановлення їх в сумі 20 621,64 гривні, що буде відповідати розміру тіла кредиту.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача становитиме 41 243, 28 грн і складається із простроченої заборгованості за кредитом в сумі 20 621,64 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами, також в сумі 20 621,64 грн.
З огляду на те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 69 270,26 грн. не є співмірною сумі кредиту у розмірі 24 000 грн., а відтак суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації за кредитним договором, суд вважає, що умови кладеного договору в частині річної процентної ставка - 27138,17 процентів річних, є несправедливими.
Крім того, суд зазначає, що Законом України № 3498-1Х від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023 року внесено зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті не може перевищувати 1%.
Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5 % застосовується до 22.04.2024 року, 1,5% - до 20.08.2024 року, а з 21.08.2024 року діє процентна ставка - 1%.
Між тим, кредитний договір 07.05.2024 року укладено після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,2-1,50% є нікчемною. 
Клопотання відповідача щодо витребування у позивача оригіналу електронного доказу: кредитний договір від 07.05.2024 року № 1392-0976 (з усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребувати – визнати недопустимими в якості доказів надані паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу, суд залишив без задоволення, враховуючи, що відповідачем не обгрунтовано дане клопотання, а в своєму відзиві на позовну заяву факт укладення такого договору відповідач не заперечує. 
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають до часткового задоволення. 
З урахуванням того, що позов підлягає до задоволення, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 1 221,53 грн, пропорційно задоволеним вимогам позивача, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12-13, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054 ЦК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором №1392-0976 від 07.05.2024 року в розмірі 41 243, 28 грн та судовий збір в сумі 1 221,53 грн., а всього 42 464,81 грн (сорок дві тисячі чотириста шістдесят чотири гривні 81 коп). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 20.05.2026

Головуючий: 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).