Справа № 742/1008/26 	Головуючий у 1 інстанції Коваленко А. В. 	
Провадження № 33/4823/527/26 	  	
Категорія - ч.1 ст.130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі головуючого судді Сиволапа Д.С., з участю захисника – Білої Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Матвієнка В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст.130 КУпАП з урахуванням положень ст. 36 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Місцевим судом встановлено, що о 22 год. 52 хв. 10 лютого 2026 року в селищі. Ладан, вул. Боярська, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai Santa FE», д.н.з. НОМЕР_1 та не виконав вимогу поліцейського про зупинку, яка була подана проблискованими маяками синього кольору та звуковим сигналом, чим порушив вимоги п.2.4. Правил дорожнього руху.
Також, 10 лютого 2026 року о 22 год. 52 хв. в селищі Ладан, вул. Боярська, 7 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Hyundai Santa FE», д. н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці через прилад Драгер, проводилась відеофіксація, результат огляду 0,66‰, чим порушив вимогу п.2.9.«а» Правил дорожнього руху.
Не погодившись із рішенням суду, захисник Матвієнко В.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу даних адміністративних правопорушень. Вважає, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною і необґрунтованою у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи. Зазначає, що зупинка транспортного засобу відбулася без будь яких правових підстав. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що долучений до матеріалів корінець алкотестеру, не містить реквізитів, до якого саме протоколу він відноситься, у графі номер протоколу відомості відсутні. Посилається на те, що поліцейськими не було роз`яснено процесуальні права особи, відносно якої складався адміністративний протокол та відповідно наслідки його складання. Вказує на порушення процедури огляду, оскільки не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи неналежно оформлені. Зазначає, що місцевий суд не повідомивши його про розгляд справи, позбавив права на справедливий суду, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини, у тому числі права на правову допомогу під час розгляду справи у суді. Апелянт, посилаючись на ст.62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Також просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки ОСОБА_1 не був присутній при проголошенні рішення суду, копію постанови не отримував і дізнався про існування такої лише після ротації та змоги користуватися мобільним телефоном, тобто пропустив термін на її оскарження, з поважних причин.
Іншим захисником ОСОБА_1 адвокатом Білою Т.О. подані додаткові пояснення у справі, а також ряд клопотань щодо визнання недопустимими протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису та застосування принципу індивідуалізації при призначенні адміністративного стягнення. 
Будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, його інтереси в засіданні представлені захисником Білою Т.О., яка вважала можливим проводити судовий розгляд без участі особи, що притягується до відповідальності. 
Заслухавши позицію захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити захиснику Матвієнку В.М. строк на звернення до суду.
Відповідно до ч.1 ст.122-2 КУпАП, особу – учасника дорожнього руху може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу .
Згідно пункту 2.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я. 
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Як слідує з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 588289 від 10.02.2026 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та серії ЕПР1 № 588289 від 10.02.2026 за ч. 1 ст. 130 КУпАП згідно яких він, о 22 год. 52 хв. 10 лютого 2026 року. в селищі Ладан, вул. Боярська, 7, керував транспортним засобом «Hyundai Santa FE», д.н.з. НОМЕР_1 та не виконав вимогу поліцейського про зупинку, яка була подана проблисковими маяками синього кольору та звуковим сигналом, чим порушив вимоги п.2.4. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП ( а.с.15).
10 лютого 2026 року о 22 год. 52 хв. в селищі Ладан, вул. Боярська, 7 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Hyundai Santa FE», д. н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці через прилад Драгер, проводилась відеофіксація, результат огляду 0,66‰, чим порушив вимогу п.2.9. «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП ( 2).
Отже, дані протоколи є документами, що фактично містять твердження компетентного державного органу про вчинення особою адміністративних правопорушень та одночасно є одним з джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.
Доводи захисника про те, що протокол за ст. 130 КУпАП складено не уповноваженою особою, а саме поліцейським, який безпосередньо не проводив медичний огляд водія, є неспроможними. 
Так, жодними вимогами законодавства не передбачено заборони складання адміністративного проколу за ст. 130 КУпАП, поліцейським який безпосередньо не проводив огляд водія на стан сп`яніння. Навпаки, в умовах процесуальної економії є цілком логічним коли різні за змістом процесуальні документи одночасно складають різні поліцейські зі складу одного патрульного наряду.
З матеріалів справи, зокрема відеозапису з портативного реєстратора поліцейського слідує, що поліцейський Похиленко Д.В. входив до складу наряду патрульної поліції, яким здійснювалось документування вчинених ОСОБА_1 правопорушень. 
Таким чином, протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складені уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містять усі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при їх складанні, які б тягли за собою визнання цих протоколів недопустимим доказами , не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколах, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколів.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП підтверджується відеозаписом.
Так, з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського слідує, що службовий автомобіль працівників поліції з увімкненими сигналами червоного та синього маячків переслідує транспортний засіб. Після зупинки автомобіля працівник поліції підійшов до водія та повідомив, що той не зупинився на законну вимогу. 
Факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння 10 лютого 2026 року о 22 год. 52 хв. підтверджується актом огляду на стан сп`яніння в якому зазначено, що у водія ОСОБА_1 маються ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, виразне тремтіння пальців рук, Огляд проводився за допомогою Alcotest Drager 6820 (ARTA 0181), результат огляду 0.66‰. Від підпису водій відмовився ( а.с.4).
З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушення правил дорожнього руху. Під час перевірки документів та спілкування з ним у поліцейських виникла підозра про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, про що йому було озвучено. Після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», водій погодився. Результат огляду становив 0,66‰. При цьому, водій повідомив, що вживав в обід вино. Будь-яких зауважень з приводу проведеного огляду на стан сп`яніння та отриманого результату огляду ОСОБА_1 не висловлював. 
Доводи захисника про неповноту відеозапису є такими, що не впливають на висновки суду.
Зокрема з відеозапису встановлено, що його припинено о 23-00 год., коли ОСОБА_1 висловив категоричне небажання бути присутнім при складанні відносно нього адміністративних матеріалів та самостійно залишив місце зупинки транспортного засобу.
При цьому на відеозаписі зафіксована вся ключова інформація для надання правової оцінки діями ОСОБА_1 , зокрема факт керування ним транспортним засобом за обставин, вказаних у проколі, процедура проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та пояснення водія про вживання в обід алкоголю, а також категорична відмова водія пройти подальший огляд в медичному закладі.
На висновок суду не пливають й доводи захисника про те, що мундштук алкотестера не був запакований, оскільки перед його продуванням водієм, поліцейським здійснювався контрольний забір повітря з нульовим результатом. Таким чином стан мундштука ніяк не вплинув на результат продування алкотестера, натомість сам водій погоджувався з тим, що може перебувати в стані алкогольного сп`яніння через те, що в обід вживав алкоголь. 
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.
До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Доводи апелянта з приводу того, що працівники поліції не пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, спростовуються відеозаписом з якого слідує, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, в тому числі й після позитивного результату огляду на місці. 
Відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта з приводу неналежного оформлення чек-квитанції приладу «Драгер» (відсутність даних про протокол) апеляційний суд не приймає до уваги та вважає даний недолік таким, що не свідчить про недопустимість даного доказу. Так у квитанції вказано дані про час, місце та результати проведення огляду, дані про відповідний технічний прилад, а отже основну доказову інформацію даний документ містить та є належним та допустимим доказом правопорушення. 
Дані з роздруківки спеціального технічного засобу узгоджуються з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозаписом з камери поліцейського, на якому видно показник 0,66‰ та озвучений показник технічного приладу при замірі, а саме 0,66‰. З цього відеозапису чітко видно, чутно та зрозуміло, яку саме дію виконує ОСОБА_1 , та його згода з результатами цього огляду.
Поряд з цим, апеляційний суд також бере до уваги, що з відеозапису із нагрудної камери поліцейських, вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки не заявляв жодних зауважень щодо складання адміністративних матеріалів та проведення огляду на стан сп`яніння. Не зазначено ним таких і у протоколі про адміністративне правопорушення.
Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Також, суд апеляційної інстанції вважає, що в умовах запровадженого в державі воєнного стану та пов`язаних з цим певних обмежень прав і свобод людини, працівники поліції під час здійснення заходів з охорони громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану, наділені правом зупиняти та перевіряти транспортні засоби не лише з підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».
Крім того, як убачається з відеозапису, одразу ж після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівник поліції пояснив, що підставою зупинки було порушення правил дорожнього руху, а саме водій не зупинився на знак «Stop».
Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та не дали можливості скористатись правовою допомогою адвоката, чим було порушено його право на захист є непереконливими, з огляду на таке.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що також підтверджується відеозаписом.
Відсутність захисника при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки під час оформлення протоколу не вирішується питання про адміністративну відповідальність особи, а лише фіксується факт правопорушення, остаточний висновок щодо якого вправі зробити суд.
Крім того, ОСОБА_1 у повній мірі використав своє право на захист, при розгляді справи місцевим судом скористався послугами захисника - адвоката Матвієнка В.М., який протягом усього часу судового розгляду здійснював його юридичний захист.
Доводи апелянта про те, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду водія ОСОБА_1 , як військовослужбовця, передбачену ст. 266-1 КУпАП, є непереконливими.
Так, відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення зокрема правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Статтею 266-1 КУпАП передбачено, що військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (ч.1).
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч.2).
Отже, аналіз положень ст.ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водій транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.
Таким чином, порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами не під час безпосереднього виконання обов`язків військової служби здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП.
Отже, посилання захисника на те, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тому огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції, є помилковим.
Матеріали справи не містять даних про те, що у визначений в протоколі час ОСОБА_1 виконував обов`язки військовослужбовця.
За таких обставин, порядок огляду водія ОСОБА_1 який не перебував під час виконання обов`язків військової служби, та який керував транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції правомірно здійснювався в загальному порядку, встановленому ст. 266 КУпАП.
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_3 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Захисник не погоджується з накладеним місцевим судом на ОСОБА_1 адміністративним стягненням та вважає, що штраф у розмірі 17000 грн. вже є суттєвим покаранням та достатнім для досягнення мети адміністративного стягнення, а позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік є надмірним з огляду на відсутність наслідків та статус військовослужбовця та потребу виконання бойових завдань. 
Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
За змістом ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Із аналізу вказаної норми закону убачається, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу поєднаного із позбавленням права керування транспортними засобами.
У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто, у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом. А тому, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування аналогії права, про що просить захисник в апеляційній скарзі.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Матвієнку В.М. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Матвієнка В.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Д. С. Сиволап