Справа № 536/691/26 
провадження 2/527/920/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 червня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого – судді Свістєльнік Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання – Мороз Ю.І.,
представника позивача – ОСОБА_1  (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою у якій прохав стягнути з відповідача  ОСОБА_3 на його користь грошові кошти за Договором позики грошової суми у загальному розмірі 387559,63 грн. та вирішити питання сплачених судових витрат. В обґрунтування наданих вимог вказав, що 03.07.2025 року між ним та відповідачем було укладено Договір позики грошової суми, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М. за реєстровим №917. Згідно Договору позики позивач передав відповідачеві грошові кошти у сумі 450000,00 грн. Відповідач періодично частково погашав заборгованість та станом на час подачі позову до суду останній повернув борг не в повній сумі, а саме залишилася не сплаченою сума 357000, 00 грн., тому він і змушений був звернутися до суду із даним позовом. Разом з цим вказав, що підлягає до стягнення також і сума за користування кредитом у сумі 30559,63 грн.
Ухвалою судді від 09.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
В судове засідання не з`явився відповідач, для його повідомлення були направленими повістки про виклик на адресу реєстрації та останню відому адресу проживання. Додатково інформація про його виклик була розміщеною на сайті суду.
Причини неявки відповідача не відомі, в силу приписів частини 1 статті 223 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
У відповідності до приписів статті 280 ЦПК України, суд за згодою представника позивача проводить заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Судом встановлено, що 03.07.2025 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики грошової суми, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М. за реєстровим №917. Згідно Договору позики позивач передав відповідачеві грошові кошти у сумі 450000,00 грн. з терміном повернення позики протягом до 31.03.2026 року.
Як встановлено судом, відповідач періодично частково погашав заборгованість та повернув позивачеві 93000,00 грн., однак повернув борг не в повній сумі, а саме залишилася не сплаченою сума 357000,00 грн. 
Строк повернення позики та правова природа отриманих  ОСОБА_3 коштів як боргу встановлена у тексті Договору позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у термін, вказаний у розписках, відповідачем до суду не надано.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йом упозикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на цеїї установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду Українивід 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Судом встановлено, що станом на день подачі позову сума заборгованості складає 387559,63 грн., з яких: основний борг - 357000,00 грн., відсотки за користування позикою – 30559,63 грн.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 03.07.2025 року, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач частково не виконав свої зобов`язання. Оскільки відповідач частково не виконав взяті на себе зобов`язання, сума позики ним у повному обсязі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту.
При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики підлягають задоволенню.
В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який позивачем сплачено при подачі позову.
На підставі викладеного, керуючисьст. ст. 2, 12, 60, 76, 77, 80, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , рнокпп: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 387559,63 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 , рнокпп: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_2 , судові витрати у сумі 3875,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).
Представник позивача: ОСОБА_1  (адреса: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Суддя   Ю. М. Свістєльнік