ф
УХВАЛА

16 червня 2026 року 
м. Київ

справа №240/9913/25
адміністративне провадження №К/990/26479/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Коваленко Н.В.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі № 240/9913/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги сержанту в запасі ОСОБА_1 , якого визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене пунктом 13 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 за N 25/в;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити сержанту в запасі ОСОБА_1 , якого визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2024, у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 за N 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за N 975.
01.09.2025 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги сержанту в запасі ОСОБА_1 , якого визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене пунктом 13 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 за №25/в.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити сержанту в запасі ОСОБА_1 , якого визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2024, у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 за №975.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду відповідач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 09.06.2026.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2025 у справі № 120/845/24.
На думку скаржника, правовідносини у справі № 120/845/24 є подібними до правовідносин у цій справі за критеріями, визначеними Великою Палатою Верховного Суду, оскільки в обох справах учасниками спірних правовідносин є особа, яка проходила військову службу та претендує на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 2011-XII, і Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень, уповноважений вирішувати питання її призначення та виплати.
Скаржник зазначає, що в обох справах об`єктом правового регулювання є реалізація права на одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням інвалідності військовослужбовцю, а предметом спору - визначення правових наслідків подальших змін після первинного встановлення інвалідності. Крім того, в обох справах застосуванню підлягають статті 16, 16-2 та 16-3 Закону № 2011-XII, а також пункти 3, 6 та 8 Порядку № 975.
Також скаржник вказує, що в обох справах первинне встановлення інвалідності вже відбулося, право на соціальну виплату виникло та було реалізоване, а спір стосується питання про те, чи створюють подальші зміни групи інвалідності, її причинного зв`язку або інших обставин, пов`язаних із встановленням інвалідності, нове самостійне право на повну одноразову грошову допомогу.
Крім того, скаржник зазначає, що у постанові Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 120/845/24 сформульовано загальний підхід, відповідно до якого первинне встановлення інвалідності є визначальним юридичним фактом, а одноразова грошова допомога має одноразовий характер. За твердженням скаржника, Верховний Суд виходив із того, що подальша зміна причинного зв`язку інвалідності не створює нового первинного юридичного факту, а конструкція частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII спрямована на застосування механізму виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Водночас скаржник вказує, що Верховний Суд не формулював окремого висновку щодо застосування частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII у правовідносинах, коли після первинного встановлення інвалідності та реалізації права на одноразову грошову допомогу особі повторно встановлюється та сама група інвалідності або змінюється її причинний зв`язок, а такі обставини розглядаються як самостійна підстава для виникнення нового права на повну одноразову грошову допомогу без урахування раніше виплачених сум.
У зв`язку з цим скаржник вважає наявною підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки, на його думку, правильне застосування частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII у зазначених правовідносинах потребує формування Верховним Судом правового висновку щодо відповідного питання права з метою забезпечення єдності судової практики.
На обґрунтування наявності винятків, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що справа порушує питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.
За твердженням скаржника, предметом спору у цій справі є правильне застосування частини четвертої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII та пункту 3 Порядку № 975, а саме визначення правових наслідків подальшої зміни групи інвалідності або її причинного зв`язку після первинного встановлення інвалідності та реалізації особою права на одноразову грошову допомогу.
Скаржник вважає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки спір стосується не лише індивідуального права конкретної особи, а й механізму реалізації державних гарантій соціального захисту військовослужбовців та порядку використання бюджетних коштів при виплаті одноразової грошової допомоги.
Наведені аргументи потребують перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.
Крім того, у касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі № 240/9913/25, яке буде розглянуто Судом у порядку підготовки справи до касаційного розгляду відповідно до статті 340 КАС України.
Керуючись статтями 328, 329, 330, 334 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі № 240/9913/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Витребувати з Житомирського окружного адміністративного суду справу № 240/9913/25.
Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.
Судді Н. В. Шевцова
Н. В. Коваленко
Л. В. Тацій