ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/345/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року (суддя Новікова І.В.) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення з військового обліку позивача, на підставі вимог п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції Закону від 05.12.2012); зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальні відомості про виключення з 20.02.2013 з військового обліку позивача, на підставі вимог п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції Закону від 05.12.2012), у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що позивач 20.02.2013 після досягнення 40 років був на законних підставах виключений з військового обліку відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції станом на 05.12.2012. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін..
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що позивач 26.12.2025 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про приведення відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідність до відомостей паперового військового квитка серії НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_1 виключений з військового обліку 20.02.2013.
Листом від 29.12.2025 за № 4/7298 відповідач повідомив, що відповідно до приписів ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач не досяг граничного віку (60 років) перебування у запасі, а тому відсутні підстави для виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військового обліку військовозобов`язаних.
ОСОБА_1 вбачає в цьому протиправну бездіяльність відповідача, що стало підставою для звернення до суду з позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що спірні правовідносини щодо виключення позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів виникли у 2025 році, а тому застосуванню для врегулювання спірних правовідносин підлягають норми закону, чинні станом на вказаний час. Відтак, є безпідставними доводи скаржника, що на спірні правовідносини не поширюються приписи Закону № 2232-XII зі змінами, які внесені Законом № 1604-VII. Суд також зазначив, що у зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі. Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідно до приписів ст. 28 Закону № 2232-XII, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин, позивач не досяг граничного віку перебування в запасі та вважається військовозобов`язаним не зважаючи на те, що його виключено з військового обліку на підставі норм закону, які діяли на момент такого виключення.
Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає, що останні відповідають правовим позиціям Верховного Суду, наведеним у постановах від 19.09.2018 у справі № 814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17.
Суд апеляційної інстанції також доходить висновку про безпідставність доводів позивача, що на нього мають поширюватися норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чинні станом на 05.12.2012, адже дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень вважаються неправомірними лише у випадку, якщо такі вчинені всупереч вимогам чинного законодавства України. 
Відмовляючи ОСОБА_1 у виключенні з військового обліку, відповідач керувався чинним нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 28 якого передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду становить 60 років.
Факт того, що у 2013 році після досягнення 40-річного віку позивач був виключений з військового обліку не має вплив на правову оцінку дій (оскаржуваної бездіяльності) відповідача, адже останній не може при вирішенні спірного питання виходити з положень закону, які втратили чинність та не відносяться до масиву чинного законодавства. 
Відтак, суд апеляційної інстанції підтверджує правомірність оскаржуваних дій відповідача та не вбачає протиправну бездіяльність у відмові ОСОБА_1 у виключенні з військового обліку.
Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують. Посилання апелянта на окремі рішення судів першої інстанції не є слушними, адже наведені рішення не переглядалися в апеляційному та касаційному порядку, а тому не є такими, що є обов`язковими для судів.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 243, 316, 322 КАС України суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року в справі № 280/345/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 17 червня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України. 
Повна постанова складена 17 червня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова