Справа № 453/471/26
№ провадження 2/453/837/26

Р І Ш Е Н Н Я  
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 червня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого – судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

17.03.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» в особі представника – Сарана А.О. звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути заборгованість за Кредитним договором № 25.07.2025-100002201 від 25.07.2025 року у розмірі 77 880 грн. 00 коп. та 2 662 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 17.03.2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України.
Заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2026 року, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, - заборгованість за Кредитним договором № 25.07.2025-100002201 від 25.07.2025 у розмірі 62 480 грн. 00 коп. та 2 129 грн. 92 коп. сплаченого судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
05.05.2026 представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Дубина Анна Сергіївна звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 16 квітня 2026 року.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від  06 травня 2026 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення суду до свого провадження з визначенням дати судового засідання.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Дубини Анни Сергіївни про перегляд заочного рішення у цивільній справі №453/471/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене від 26 травня 2026 року у цивільній справі № 453/471/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - скасовано та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.
Позовні вимоги обгрунтовані наступним.
25.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (надалі – Кредитодавець) та ОСОБА_1 (надалі – Позичальник) укладено Кредитний договір (оферти) № 25.07.2025-100002201.
Відповідно до умов кредитного договору № 25.07.2025-100002201 від 25.07.2025 (надалі – «Договір») Позичальнику надається Кредит на наступних умовах:
1. Дата надання/видачі кредиту - 25/07/2025; 
2. Сума Кредиту: 22 000 грн. 00 коп.; 
3. Строк, на який надається Кредит - 184 днів з дати його надання;
4. Дата повернення (виплати) кредиту - 24.01.2026; 
5. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Кредитодавець також інформує Позичальника про зміну строку повернення Кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет Позичальника на вебсайті Кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється Позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з Позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення Кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача;
6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
7. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – "Комісія", економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 20% від суми Кредиту та дорівнює 4400 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту;
8. Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, крім продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування та строку виплати кредиту у порядку, передбаченому договором; 
9. Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг;
10. Денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.89% (денна процентна ставка) = (35848.39/22000)/184 х 100%;
11. Проценти (економічна сутність – плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.
Відповідно до Договору від 25.07.2025 та квитанції про перерахунок коштів, Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 22 000 грн. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало належним чином та в повному обсязі. В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову у нього наявна заборгованість у розмірі 77 880 грн., яка складається з тіла кредиту – 22 000 грн.; процентів – 40 480 грн.; комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 4400 грн.; відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України – 11 000 грн. 
В заяві про перегляд заочного рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Дубина А.С. вказує, що з таким заочним рішенням відповідач не погоджується, вважає його таким, що ухвалене без належного забезпечення його права на участь у справі, без реальної можливості надати заперечення, докази та пояснення, а також без урахування істотних обставин, які мають визначальне значення для правильного вирішення спору, зокрема факту проходження відповідачем військової служби у Збройних Силах України, наявності у нього статусу учасника бойових дій та спеціальних законодавчих гарантій щодо ненарахування процентів за користування кредитом військовослужбовцям. 
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу або під час дії особливого періоду брали чи беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, а також фізичними особами, і проценти за користування кредитом не нараховуються, за винятком окремих категорій кредитних договорів, прямо визначених законом. Це має ключове значення для цієї справи, оскільки кредитний договір, за яким позивач заявив вимоги, не є кредитом на придбання житла, автомобіля чи іншого майна, що належить до передбачених законом винятків. Із самого заочного рішення вбачається, що кредит надано як споживчий кредит на суму 22 000,00 грн., строком на 184 дні, із фіксованою ставкою 1 % за один день користування кредитом. Крім того, відповідач при заповненні даних (анкети) на укладання кредитного договору проставляв інформацію, що він є військовослужбовцем та вказував назву військової частини НОМЕР_2 , в якій він проходив службі на той час. При цьому позивач не вимагав від відповідача надання будь-яких додаткових підтверджуючих документів. Отже, питання щодо поширення на відповідача спеціальних гарантій, передбачених законодавством для військовослужбовців, зокрема щодо ненарахування процентів за користування кредитом, не було предметом дослідження суду під час розгляду справи. Це зумовлено тим, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та не надав відповідні докази, оскільки не був обізнаний про розгляд справи. Натомість зазначені обставини є істотними та мають безпосередній вплив на правильне вирішення спору по суті. 
Вказує, що суд першої інстанції фактично стягнув із відповідача 62 480,00 грн., з яких лише 22 000,00 грн. є тілом кредиту, а 40 480,00 грн. — проценти. Тобто основна частина задоволених вимог — це саме проценти. Відповідач ОСОБА_1 безперервно починаючи з 2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України під час особливого періоду та воєнного стану, що підтверджується належними доказами, зокрема військовим квитком, посвідченням офіцера, а також довідкою військової частини, в якій він перебуває на службі зараз. Згідно з записами у військовому квитку, відповідач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 01 травня 2022 року на підставі наказу №22 та проходив службу на посаді командир відділення. Надалі, 25 листопада 2022 року на підставі наказу №2 відповідач продовжив проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 на механік водій, що підтверджується відповідними записами. 
29 січня 2023 року на підставі наказу №31 відповідач був переведений у межах тієї ж військової частини НОМЕР_3 , де продовжив службу на посаді старшого водія, що підтверджується записом у військовому квитку. 
01 березня 2023 року на підставі наказу №62 відповідач був переведений у межах тієї ж військової частини НОМЕР_3 , де продовжив службу на посаді старшого механіка, що підтверджується записом у військовому квитку.
У подальшому, 01 липня 2023 року на підставі наказу №2 відповідач був переведений до військової частини НОМЕР_2 , де проходив службу на посаді техніка, що підтверджується відповідним записом у військовому квитку. З 01 травня 2024 року на підставі наказу №132 відповідач продовжив проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого техніка, що підтверджується відповідними записами. 
20 січня 2025 року відповідач отримує офіцерське звання та посвідчення офіцера та продавжує проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 . 
Надалі відповідач був переведений до військової частини НОМЕР_4 та наказом №1520 від 11 жовтня 2025 року призначений на посаду начальника електротехнічної служби, служб сил підтримки війскової частини НОМЕР_4 .
На сьогоднішній день, відповідно до наказу №293 від 10 листопада 2025 року відповідач проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 на посаді начальника служби військової техніки озброєння логістики ВЧ НОМЕР_4 . Перебування на військовій службі також підтверджується довідкою, виданою військовою частиною НОМЕР_4 , від 11 березня 2026 року. Таким чином, відповідач безперервно проходить військову службу у Збройних Силах України з 2022 року по теперішній час, у тому числі під час дії воєнного стану, що об`єктивно впливає на можливість належного виконання ним цивільно-правових зобов`язань, а також на можливість своєчасного отримання кореспонденції та участі у судових процесах. Крім того, відповідач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням. Вказані факти, на думку представника відповідача, можуть вплинути на обсяг відповідальності відповідача та на саму можливість стягнення з нього 40 480,00 грн. процентів. 
Окрім цього вказує, що спірний кредитний договір №25.07.2025-100002201 від 25.07.2025 не відноситься до жодного із законодавчо визначених винятків, оскільки є звичайним споживчим кредитом на суму 22 000,00 грн. строком на 184 дні із процентною ставкою 1% за кожен день користування кредитом. Фактично позивач просить суд стягнути із військовослужбовця проценти у сумі, яка майже удвічі перевищує суму самого кредиту. При цьому відповідач не приховував свій статус військовослужбовця та ще під час заповнення анкети для укладення кредитного договору зазначав інформацію про проходження військової служби та вказав військову частину НОМЕР_2 , у якій проходив службу на той момент. Тобто позивач був обізнаний або принаймні повинен був бути обізнаний про статус відповідача як військовослужбовця ще на момент укладення кредитного договору. Незважаючи на це, позивачем було здійснено нарахування процентів та заявлено вимоги про їх стягнення всупереч прямій законодавчій забороні. Такі дії суперечать не лише спеціальному законодавству, а й загальним засадам цивільного права, визначеним ст.3 ЦК України, а саме принципам добросовісності, справедливості та розумності. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися саме на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже, відповідач погоджується із зазначеними висновками суду, а також не заперечує факт отримання кредитних коштів та наявність основного боргу у розмірі 22 000,00 грн.
Крім того, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України відповідач заявляє про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи надає договір про надання правової допомоги №37 від 22.04.2026 року; акт приймання-передачі наданих послуг; квитанція про оплату правничої допомоги від 18.05.2026 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Витрати на професійну правничу допомогу понесені відповідачем та підтверджуються відповідною квитанцією від 18.05.2026.
25.05.2026 на адресу суду надійшла відповідь представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Чехун Ю.В. на відзив відповідача, в якому зазначає, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Відповідно до заявки кредитного договору зазначено: «Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит». Отже, комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду перелічених послуг, а саме: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаційні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про наступне. Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п.8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день розгляду справи, пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.
Окрім цього, стороною позивача заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. При обґрунтуванні своєї позиції позивач виходить з наданих стороною відповідача копій документів, зокрема, Договору про надання правничої допомоги та Акту виконаних робіт. 
Згідно з п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Відподно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22, викладено висновок, що «визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат». 
При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Постанова ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу з вищезазначених підстав, представник позивача просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн. виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.2 ч.3 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи незначну складність даної категорії справи, вважаємо, що витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. є необґрунтованими та значно завищеними, непропорційним до предмета та ціни позову, враховуючи малозначність справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) викладено висновок, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 320/3271/19, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19 викладено правову позицію, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 
Враховуючи зазначене, представник позивача вважає, що сума за надані послуги має бути зменшена до 3 000,00 грн., виходячи з наступного: враховуючи незначну складність даної категорії справи, співмірною ціною за послугу «підготовка та подання заяви про перегляд заочного рішення у справі» є 1500,00 грн.; співмірною ціною за послугу «Підготовка та подання відзиву на позовну заяву у справі» є 1500,00 грн., оскільки, як вже зазначалося, судова практика у спорах даної категорії є сталою, а справа відноситься до категорії незначної складності. 
Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 акцентовано увагу на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, зметою уникнення випадків її присудження за доцільні, дублюючі одна одну, послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Таким чином послуга “Первинна консультація клієнта, аналіз обставин справи та наданих документів” не є видом адвокатської діяльності в розумінні статті 19 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, в зв`язку з чим відшкодування витрат, пов`язаних з даною послугою є безпідставними та задоволенню не підлягають. З огляду на те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із ціною позову, складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості та становить надмірний тягар для позивача.
На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Судом встановлено, що 25.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" (в подальшому – Кредитодавець) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 25.07.2025-100002201.
Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією заявки на укладення кредитного договору від 25.07.2025 року, яка містить електронний підпис відповідача, здійснений за допомогою одноразового ідентифікатора.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Оскільки у наявних в матеріалах справи пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" про укладення кредитного договору/оферти/ та заявки відповідача на отримання кредиту є всі істотні умови кредитного договору, зокрема сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів, вказана заявка підписана електронним підписом відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора, тому суд вважає, що ОСОБА_1 підписав кредитний договір та був проінформований про всі істотні умови вказаного кредитного договору.
Відповідно до умов кредитного договору № 25.07.2025-100002201 від 25.07.2025 (надалі – «Договір») Позичальнику надається Кредит на наступних умовах:
1. Дата надання/видачі кредиту - 25/07/2025; 
2. Сума Кредиту: 22 000 грн. 00 коп.; 
3. Строк, на який надається Кредит - 184 днів з дати його надання;
4. Дата повернення (виплати) кредиту - 24.01.2026; 
5. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Кредитодавець також інформує Позичальника про зміну строку повернення Кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет Позичальника на вебсайті Кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється Позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з Позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення Кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача;
6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
7. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – "Комісія", економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 20% від суми Кредиту та дорівнює 4400 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту;
8. Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, крім продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування та строку виплати кредиту у порядку, передбаченому договором; 
9. Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг;
10. Денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.89% (денна процентна ставка) = (35848.39/22000)/184 х 100%;
11. Проценти (економічна сутність – плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.
Згідно п.3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором).
Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п.4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-3704.
Згідно п.4.3. Договору Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу – день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання Кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання Кредиту, днем/датою надання Кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої Кредитодавцем платіжної операції з надання Кредиту не з вини Кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. Неможливість видачі Кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням Позичальника для її отримання у Дату надання/видачі кредиту, зазначену в Заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний Договір є розірваним та припиненим з Дати надання/видачі кредиту, зазначеної в Заявці У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.
Відповідно до п.6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Згідно пункту 9.1. Договору у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Позивач виконав свої обов`язки, визначені кредитним договором, у повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з наступного: основного боргу – 22 000 грн., процентів за користування кредитом – 40 480 грн.; комісії за надання кредиту – 4 400,00 грн., неустойки – 11 000 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 25.07.2025-100002201 від 25.07.2025.
Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства та обставин, за яких відповідач, в порушення умов кредитного договору, не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів та відсотків, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 22 000,00 грн. та 40 480 грн. 00 коп. відсотків, нарахованих за період з 25 липня 2025 року по 24 січня 2026 року.
Разом з тим, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час укладення Кредитного договору), передбачає, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Згідно з п.3 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни від 20 травня 2014 року №1275, дія цього Закону в частині звільнення від штрафних санкцій і пені та припинення нарахування процентів за користування кредитом поширюється на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 безперервно починаючи з 2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України під час особливого періоду та воєнного стану, що підтверджується належними доказами, зокрема військовим квитком, посвідченням офіцера, а також довідкою військової частини, в якій він перебуває на службі зараз. 
Так, згідно з записами у військовому квитку, відповідач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 01 травня 2022 року на підставі наказу №22 та проходив службу на посаді командир відділення. Надалі, 25 листопада 2022 року на підставі наказу №2 відповідач продовжив проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 на посаді механіка водія, що підтверджується відповідними записами. 
29 січня 2023 року на підставі наказу №31 відповідач був переведений у межах тієї ж військової частини НОМЕР_3 , де продовжив службу на посаді старшого водія, що підтверджується записом у військовому квитку. 
01 березня 2023 року на підставі наказу №62 відповідач був переведений у межах тієї ж військової частини НОМЕР_3 , де продовжив службу на посаді старшого механіка, що підтверджується записом у військовому квитку.
У подальшому, 01 липня 2023 року на підставі наказу №2 відповідач був переведений до військової частини НОМЕР_2 , де проходив службу на посаді техніка, що підтверджується відповідним записом у військовому квитку. 
З 01 травня 2024 року на підставі наказу №132 відповідач продовжив проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого техніка, що підтверджується відповідними записами. 
20 січня 2025 року відповідач отримує офіцерське звання та посвідчення офіцера та продавжує проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 . 
Надалі відповідач був переведений до військової частини НОМЕР_4 та наказом №1520 від 11 жовтня 2025 року призначений на посаду начальника електротехнічної служби, служб сил підтримки війскової частини НОМЕР_4 .
На сьогоднішній день, відповідно до наказу №293 від 10 листопада 2025 року відповідач проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 на посаді начальника служби військової техніки озброєння логістики ВЧ НОМЕР_4 . Перебування на військовій службі також підтверджується довідкою, виданою військовою частиною НОМЕР_4 , від 11 березня 2026 року.
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнний дій.
Указом в.о. Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року, в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з цього часу настав особливий період.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено військовий стан, який триває й досі.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяв особливий період, який триває і на час ухвалення судом рішення, а відтак, на переконання суду, відповідач з часу укладення вказаного договору має право на зазначену пільгу.
Крім основної суми заборгованості та відсотків позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по комісії в розмірі 4 400,00 грн. 
Відносно даної вимоги суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць.
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Врахувавши те, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами Договору комісії за обслуговування кредиту, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією.
Що стосується неустойки в розмірі 11 000 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд зазначає наступне.
З 24.02.2022 року відповідно до Закону України"Про правовий режимвоєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану.
15.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"доповнено пунктом 61, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч.4 ст. 10561 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені ч.2 ст. 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
На підставі вищевикладеного вимога в частині стягнення неустойки за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 11 000 грн. 00 коп. з відповідача задоволенню не підлягає.
З урахуванням викладеного, на переконання суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором № 25.07.2025-100002201 від 25.07.2025, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 000,00 грн.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 745 грн. 47 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог (28 %).
Окрім цього, положенням п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
Так, на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу представником відповідача до відзиву на позовну заяву було долучено Договір про надання правової допомоги №33, укладений 22.04.2026 між ОСОБА_1 та адвокатом Дубиною Анною Сергіївною, акт приймання-передачі наданих послуг від 18 травня 2026 року до Договору про надання правової допомоги №37 від 22 квітня 2026 року, згідно якого загальна вартість наданої правничої допомоги становить 6 000,00 грн., квитанцію про перерахування відповідачем коштів адвокату за надання юридичних послуг, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої допомоги.
Так, згідно поданих документів вартість наданих послуг правової допомоги складає 6 000 грн.
Ціна позову за змістом позовної заяви становила 77 880,00 грн.
Задоволено позов на загальну суму боргу – 22 000,00 грн.
Отже, різниця між заявленим розміром боргу та фактично стягнутим з відповідача становить 55 880,00 грн.
Належним буде наступний розрахунок судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача: 55 880,00 (різниця між заявленим розміром боргу та фактично стягнутим з відповідача) х 6 000 (розмір послуг правничої допомоги) : 77 880,00 (ціна позову) = 4 305,00 грн.
З підстав викладеного суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 4 305,00 грн. витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є пропорційним розміру задоволених позовних вимог та обгрунтованим.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 247, 259, 263, 279, 288, 289 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 204, 207, 258, 266, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 626, 628, 629, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, - заборгованість за Кредитним договором № 25.07.2025-100002201 від 25.07.2025 у розмірі 22 000 грн. 00 коп., 745 грн. 47 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 4 305,00 грн. витрат на правову допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя