Справа № 306/122/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фалес Василь Васильович на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Уліганинець П.І., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості 
встановив:
У січні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25.11.2023 року між сторонами за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1307-6556. 
Зазначає, що за умовами даного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 11 400,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 2,5 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. 
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Вказує, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак, відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконує у зв`язку з чим станом на 17.12.2024 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 113 202,00 грн. Однак, якщо відповідач сплатить 56 202,00 грн, то решту боргу позивач спише з відповідача. 
Тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 57 000,00 грн та 2 422,40 грн судового збору.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1307-6556 від 25.11.2023 в розмірі 57 000 гривень, з яких: 11 400,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 45 600,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фалес В.В., подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Оскаржуване рішення вважає необґрунтованим та таким, що ухвалене без належного з`ясування всіх обставин справи та дослідження доказів, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.
Вказує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що електронний підпис, яким було підписано кредитний договір був створений та належить відповідачу.
Позивачем не надано доказів підписання договору саме ОСОБА_1 , не подано оригіналів електронних доказів, що підтверджують ідентифікацію підписувача.
До позовної заяви долучено лише копію листа АТ КБ «Приватбанк», в якому не було зазначено жодних ідентифікаційних даних, з яким можна було б встановити, що грошові кошти були перераховані саме на картковий рахунок ОСОБА_1 . Позивачем не долучено до матеріалів справи первинних бухгалтерських документів з яких можна встановити факт належного перерахування кредитних коштів відповідачеві.
Крім цього, долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є належним доказом, тобто не є первинним бухгалтерським документом, яким підтверджується заборгованість відповідача.
Щодо процесуальних порушень допущених судом першої інстанції, то зазначає, що суд не ухвалив заочне рішення не зважаючи на неявку відповідача в судове засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить відмовити у задоволенні такої, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що відповідач підписав кредитний договір № 1307-6556 від 25.11.2023року відповідно до розділу 13 Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором С0717, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу.
Вказує, що відповідача перед укладенням кредитного договору було ідентифіковано системою BankID НБУ, після чого ОСОБА_1 підписуючи договір одноразовим цифровим ідентифікатором підтвердив, що ознайомився з правилами надання грошових коштів у кредит та всіма істотними умовами договору.
При укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача (створення за допомогою веб-сайту Заявки) укладення договору було б неможливе і кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.
Щодо факту перерахування кредитних коштів, то такий підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою. Виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 товариство отримати не може, оскільки такі відомості становлять згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську таємницю. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перераховує кошти на вказаний відповідачем картковий рахунок та як небанківська установа не має права відкривати фінансові рахунки.
З приводу нарахування за кредитним договором, то зазначає, що таке здійснено товариством згідно погоджених між сторонами істотних умов кредитування. Позивачем було прийнято рішення щодо прощення частини боргу, а тому вважає, що сума 57 000,00 гривень заборгованості відповідає як умовам кредитування так і законодавству у сфері споживчих кредитних правовідносин.

Як зазначено в ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

У ході судового розгляду апеляційним судом встановлено, що 22.05.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1307-6556 (далі, - Договір).
Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 11 400,00 грн.; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; знижена процентна ставка – 2,5% в день; стандартна процентна ставка – 3,00% в день.
Кредитний договір, а також додатки до нього підписано одноразовим цифровим ідентифікатором С0717.
Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 одноразовим цифровим ідентифікатором А0717.
Згідно п. 3.5. Договору, ідентифікація та верифікація позичальника здійснюється кредитодавцем згідно правил та в один із способів, визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу.
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 1 139 965,0% річних (п. 4.13 Договору).
Позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована кредитодавцем) в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.12 цього Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах. Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця (п.5.1. Договору).
Пунктом 6.8. Договору визначено, що кредитодавець, у межах програми лояльності відповідно до правил, має право на власний розсуд анулювати (простити) позичальнику його заборгованість перед кредитодавцем за цим договором у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем. У разі анулювання (прощення) заборгованості кредитодавець повідомляє позичальника про такі свої дії шляхом надсилання повідомлення на казану у цьому Договорі електронну адресу або іншими шляхами комунікації, що передбачені цим Договором. Кредитодавець також має право направити позичальнику повідомлення про анулювання (прощення) заборгованості позичальника засобами поштового зв`язку рекомендованою кореспонденцією.
Позичальник несе відповідальність перед кредитодавцем за порушення умов цього Договору відповідно до вимог законодавства України та умов Договору і Правил (п.8.1 Договору).
Згідно Довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на виконання умов Договору №1307-6556 від 25.11.2023 року перераховано ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 400,00 грн.
Станом на 17.12.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №1307-6556 від 25.11.2023 становить 113 202,00 грн., з яких: 11 400,00 основний борг; 101 802,00 залишок відсотків.
Користуючись положенням 6.8. Договору, позивач простив позичальнику частину боргу та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №1307-6556 від 25.11.2023 у розмірі 57 000,00 гривень, з яких: 11 400,00 основний борг; 45 600,00 залишок відсотків.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Доводи апеляційної скарги адвоката Фалеса В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зводяться до того, що відповідач ставить під сумнів факт підписання, укладення кредитного договору та належної ідентифікації відповідача під час укладення договору. Зауважує, що відсутні докази належного перерахування кредитних коштів відповідачу, а наданий розрахунок заборгованості є неналежним доказом.

Щодо факту укладення кредитного договору та його легітимності.

25.11.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1307-6556 продукту «CreditKasa» (далі, - Договір).
Порядок укладення договору детально описано у розділі 3 Договору.
Зокрема, з розділу 3 Договору вбачається, що позичальник реєструється на сайті кредитодавця або у мобільному додатку, отримує доступ до Особистого кабінету позичальника. При здійсненні реєстрації, позичальник має пройти процедури ідентифікації/верифікації.
Згідно п. 3.3. Договору, при поданні інформації відповідно до п.3.2. цього Договору позичальником вперше, відбувається реєстрація позичальника у ІТС кредитодавця через веб-сайт кредитодавця та формується позичальнику його особистий розділ у ІТС Кредитодавця (особистий кабінет). Доступ до особистого кабінету здійснюється позичальником після авторизації шляхом використання одноразового паролю, який надсилається кредитодавцем позичальнику в смс-повідомлення або надається шляхом дзвінку на номер телефону, який вказаний позичальником відповідно до п.3.2. на веб-сайті кредитодавця, і який має юридичне значення ідентифікації позичальника в розумінні положень ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Колегією суддів встановлено, що кредитний договір, а також додатки до нього підписано одноразовим цифровим ідентифікатором С0717. Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 одноразовим цифровим ідентифікатором А0717.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2025 у справі №752/30879/21.
Таким чином, усі наявні у матеріалах справи документи є паперовими копіями електронних оригіналів, які після укладення кредитного договору були доступні для перегляду в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, а також були надіслані на електронну пошту відповідачки (п. 3.12. Договору).
У розділі 12 Договору зазначено контактні дані ОСОБА_1 , серед яких зазначено: РНОКПП, номер особистого електронного платіжного засобу, паспорт серія та номер, місце проживання та електронну адресу.
З вищенаведеного слідує, що ОСОБА_1 підписав кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та додатки з власної волі, не під примусом та обманом, шляхом заповнення своїх контактних даних. РНОКПП, місце проживання збігаються з тими, які зазначені у поданих та вказаних відповідачем процесуальних документах, а тому особу позичальника ідентифіковано. Зворотного стороною відповідача не доведено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.04.2026 у справі №705/1938/25 виснувала, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Крім цього, ч. 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Тлумачення правочину – це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).
Тому, виходячи з принципів правомірності правочину та тлумачення правочину на користь його дійсності, а також враховуючи встановлені апеляційним судом вище обставини, слід дійти до висновку, що доводи апеляційної скарги які стосуються недійсності укладеного 23.11.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 договору про відкриття кредитної лінії №1307-6556, не знайшли свого підтвердження. З окремим позовом щодо визнання договору або його окремих положень недійсними відповідач не звертався.
Окремо слід зазначити, що у суді першої чи апеляційної інстанції відповідачем не заявлено клопотання про витребування оригіналів документів чи документів, які підтверджують факт належної ідентифікації особи відповідача, перевірки сертифікатів якими здійснювалось підписання кредитного договору та додатків.

Щодо факту отримання кредитних коштів.

У своїх доводах апеляційної скарги відповідач заперечує факт отримання ним кредитних коштів в розмірі 11 400 гривень, вважає, що наявні у матеріалах справи документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів, оскільки відсутні первинні бухгалтерські документи.
З даними доводами апеляційної скарги не можна погодитись з огляду на наступне.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц, касаційний суд виснував, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
В даному випадку факт видачі кредитних коштів доведено фактом укладення Договору про відкриття кредитної лінії №1307-6556 від 25.11.2023 про надання споживчого кредиту, підписанням такого, підписанням додатків до нього та фактом користування кредитними коштами.
Слід погодитись з позицією позивача, що такий не є банківською установою та не може отримати доступ до виписки з карткового рахунку відповідача, оскільки не здійснює відкриття карткових рахунків, а тільки перераховує кошти на вже наявні фінансові рахунки.
Згідно положень п. 1 та 2 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Тому, позивач не може отримати доступ до банківського рахунку відповідача та надати суду виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 , оскільки такі відомості становлять банківську таємницю.
Натомість, відповідач на спростування доводів товариства щодо отримання ним кредитних коштів у розмірі 11 400 гривень не надав суду виписки з власного карткового рахунку № НОМЕР_1 , а тому слід дійти до висновку, що відповідач отримав такі кредитні кошти та користувався ними.

Щодо нарахування кредитної заборгованості.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 17.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» складає загальну суму 113 202 гривень, з яких: 11 400 – основний борг та 101 802 – залишок відсотків.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» керуючись розділом 10 Договору застосувало до клієнта ОСОБА_1 програму лояльності та «простило» частину боргу в сумі 56 202 гривень.
Відповідач вважає, що нарахована заборгованість позивачем не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є належним доказом, тобто не є первинним бухгалтерським документом, яким підтверджується заборгованість відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вказує, що нарахування здійснено товариством згідно погоджених між сторонами істотних умов кредитування, зокрема відсоткової ставки. Позивачем було прийнято рішення щодо прощення частини боргу, а тому вважає, що сума 57 000,00 гривень заборгованості відповідає як умовам кредитування так і законодавству у сфері споживчих кредитних правовідносин.
З такими доводами ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід погодитись з огляду на наступне.
Відповідно до істотних умов Договір про відкриття кредитної лінії №1307-6556 продукту «CreditKasa» від 22.05.2025 вбачається, що відповідач отримав 11 400,00 гривень у власне користування, на споживчі потреби зі строком кредитування – 300 днів та зазначено, що денна процентна ставка поділяється на знижену – 2,50% від суми тіла кредиту та стандартну – 3,00% від суми неповернутого тіла кредиту.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що з 25.11.2023 по 08.12.2023 було застосовано знижену процентну ставку 2,50% під час нарахування кредитної заборгованості, яка була застосована відповідно до розділу 10 укладеного між сторонами Договору.
Та з 09.12.2023 по 19.09.2024 нарахування здійснювалось за стандартною процентною ставкою 3,00%.
За час користування кредитними коштами ОСОБА_1 не здійснював платежів на погашення заборгованості за Договором.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відображає всі фінансові операції щодо нарахування процентів за кредитним договором та є належним способом доказування в даній справі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного у суду у Постанові від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 виснував, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
ОСОБА_1 на спростування наданого позивачем розрахунку не надав власного контррозрахунку з якого можна було б встановити правильність чи хибність проведеного ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунку заборгованості.
Відповідачем також не надано доказів погашення кредитної заборгованості нарахованої позивачем, з чого слідує, що такий не виконав свого зобов`язання з повернення кредитних коштів перед товариством.

Щодо суми заборгованості, яку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь в загальному розмірі 57 000 гривень та прощення боргу в сумі 56 202 гривень, то слід зазначити, що цивільному судочинству притаманна така характерна особливість як диспозитивність.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).
Враховуючи, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» керуючись принципом диспозитивності просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 57 000,00 гривень, а не 113 202,00 гривень, то це є диспозитивним правом позивача визначати зміст і обсяг позовних вимог в межах яких судом здійснюється судовий розгляд доводів та заперечень сторін спору.
Таким чином, слід дійти до обґрунтованого висновку, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в повній мірі, належними та допустимими доказами довело наявність у ОСОБА_1 непогашеної перед товариством кредитної заборгованості у розмірі 57 000 гривень, з яких: 11 400,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 45 600,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Щодо порушень норм процесуального права. 

Відповідач вважає, що суд першої інстанції всупереч нормам ст. 280-289 ЦПК України не ухвалив заочне рішення незважаючи на неявку сторони відповідача у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик на 05.03.2025 о 09 год 30 хв, поштовими засобами зв`язку надсилалась на адресу відповідача однак така повернулась 03.03.2025 з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Свалявський районний суд Закарпатської області відклав розгляд справи на 04.04.2025 на 08 год 45 хв, що підтверджується протоколом судового засідання від 05.03.2025.
Згідно довідки складеної секретарем судового засідання, розгляд справи призначений на 04.04.2025 о 08 год 45 хв. не відбувся у зв`язку з перебування головуючого судді на лікарняному. У зв`язку з чим справу було відкладено на 21.05.2025 о 10 год 00 хв.
21.05.2025 Свалявським районним судом Закарпатської області ухвалено оскаржуване рішення без участі сторін у справі та у зв`язку з неявкою таких.
Враховуючи те, що відповідач по справі не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, то суд першої інстанції не мав права ухвалювати заочне рішення.
Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань», стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
До вищевикладених висновків прийшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.04.2022 у справі №522/18010/18.
Таким чином, неналежне повідомлення сторін спору про розгляд справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з одночасним ухваленням нового рішення по суті.
В матеріалах справи відсутнє підтвердження про отримання ОСОБА_1 судових повісток, з чого слід дійти висновку, що відповідач не був обізнаний про хід розгляду справи в Свалявському районному суді Закарпатської області, а тому був позбавлений доступу до правосуддя, зокрема можливості подати відзив на апеляційну скаргу чи висловити свої заперечення щодо суті спору.
Беручи до уваги вищезазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині знайшли своє підтвердження, а тому рішення суду яке хоч і ухвалене за повного з`ясування обставин справи та в матеріальному правовідношенні є правильне, проте внаслідок порушення норм процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 .
Отже, апеляційний суд керуючись положенням ст. 376 ЦПК України скасовує рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року як ухвалене з порушенням норм процесуального права. В решті, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, посилання на норми матеріального права є правильними та відповідають нормам чинного цивільно-процесуального законодавства України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статей 12, 81, 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фалес Василь Васильович, задовольнити частково. 

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року, скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», код ЄДРПОУ: 38548598 заборгованість за Кредитним договором №1307-6556 від 25.11.2023 року в розмірі 57 000,00 гривень, з яких: 11 400,00 гривень – прострочена заборгованість за кредитом та 45 600,00 гривень – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», код ЄДРПОУ: 38548598 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 422,40 гривень. 

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: