Справа № 127/30785/25
Провадження № 22-ц/801/1405/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	Справа № 127/30785/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова»
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року про залишення без розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
Ухвалу постановила суддя Борисюк І. Е.
Ухвала постановлена без виклику сторін в м. Вінниця
Повний текст ухвали складено 14 квітня 2026 року,

Встановив:

У квітні 2026 року позивач ТОВ «Іннова-Нова» звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, якою просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» судові витрати на надання професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 2950,00 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року заяву представника ТОВ «Іннова-Нова» про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог шляхом ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Іннова-Нова» просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області.
Зазначив, що у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором, поданій 26 вересня 2026 року представником позивача до Вінницького міського суду Вінницької області на виконання п.п. 9-10 ст. 175 ЦПК України повідомлено про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає суму судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. Крім того, у цій позовній заяви зазначено, що документальне підтвердження понесених судових витрат в частині надання ТОВ «Іннова Нова» професійної правничої допомоги буде скеровано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що не перевищує 5 днів з моменту винесення судом рішення по справі.
Представником позивача у строки та в порядку передбаченому нормами ЦПК України 12 грудня 2025 року було направлено до Вінницького міського суду Вінницької області заяву про ухвалення додаткового рішення із підтверджуючими доказами понесення таких витрат позивачем, котру ухвалою суду від 24 грудня 2026 року залишено без розгляду. Представником позивача 09 квітня 2026 року повторно направлено до Вінницького міського суду Вінницької області заяву про ухвалення додаткового рішення. А тому посилання суду першої інстанції на те, що докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат, у встановлений строк надано не було, не відповідає дійсності, адже такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише відображенням невсебічного й неповного дослідження таких.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив. 
У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, не з`явились.
Представник позивача ТОВ «Іннова-Нова» в апеляційній скарзі просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.
Залишаючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заява про поновлення встановленого законом процесуального строку для подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, від позивача до суду не надходила. При цьому суд не наділений правом за власною ініціативою вирішувати питання про поновлення процесуального строку чітко визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а відтак наявні підстави для залишення заяви представника позивача про вирішення питання про судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу, після ухвалення рішення по суті позовних вимог шляхом ухвалення додаткового рішення без розгляду.
Апеляційний суд погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положення статті 246 ЦПК України визначають порядок ухвалення рішення про судові витрати. 
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.
З матеріалів справи вбачається, що у даній цивільній справі рішення по суті вимог ухвалено 10 грудня 2025 року (а. с. 86-92). Копію рішення суду доставлено до електронного кабінету позивача 11 грудня 2025 року (а. с. 94).
У позовній заяві ТОВ «Іннова-Нова» зазначало, що судові витрати на правову допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з переглядом справи, складає 5000,00 грн. (а. с. 5-6). 
12 грудня 2025 року представником ТОВ «Іннова-Нова» – адвокатом Андрущенко М. В. подано дві заяви про ухвалення додаткового рішення, у яких представник просив стягнути з відповідача на користь позивача 2950,00 грн та 2700,00 грн. (а. с. 95-110, 111-126). 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2025 року заяву представника ТОВ «Іннова-Нова» про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог залишено без розгляду.
Залишаючи заяви позивача без розгляду суд першої інстанції зазначив, що представником позивача не надано доказів надіслання або надання доказів розміру понесених позивачем витрат іншому учаснику справи - відповідачу. Враховуючи викладене та положення ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, подані представником позивача 12 грудня 2025 року. Таким чином, позивачем не надано докази щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у встановлений судом строк.
Зазначена ухвала суду першої інстанції набрала законної сили, в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалась, хоча копію ухвали позивачем одержано 25 грудня 2025 року (а. с. 130).
09 квітня 2026 року представником позивача ТОВ «Іннова-Нова» – адвокатом Андрущенком М. В. повторно подано заяву про ухвалення додаткового рішення. До повторно поданої заяви представником додано докази направлення заяви відповідачу, проте самі докази понесених витрат до заяви не додано, крім того позивачем не подано заяви про поновлення встановленого законом процесуально строку для подання доказів.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц зазначено, що «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності, суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.».
Апеляційний суд звертає увагу, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2025 року, з урахуванням положень ч. 9 ст. 83 ЦПК України, не було взято до уваги докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, подані представником позивача 12 грудня 2025 року.
Повторно звертаючись 09 квітня 2026 року із заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача долучив опис вкладення, згідно з яким заява про ухвалення додаткового рішення разом із додатками була направлена відповідачу лише 08 квітня 2026 року, тобто з очевидним пропуском строків, установлених ч. 9 ст. 83 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
З урахуванням системного аналізу положень ч. 9 ст. 83 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, слід дійти висновку, що, подаючи 12 грудня 2025 року докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, тобто у межах п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду, позивач не надіслав їх відповідачу, чим, усупереч принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, обмежив право останнього на подання відповідних заперечень.
При цьому, отримавши ухвалу суду від 24 грудня 2025 року про залишення заяви без розгляду, представник позивача її в апеляційному порядку не оскаржив та жодних дій, спрямованих на усунення встановлених судом недоліків, не вчинив.
Натомість, повторно подаючи 09 квітня 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення та долучаючи докази надсилання невизначеної заяви (чи від 12 грудня 2025 року чи від 09 квітня 2026 року) і невстановлених додатків, оскільки до поданої заяви аналогічного змісту додатки фактично не додано, представник позивача повністю проігнорував ту обставину, що попередня заява від 12 грудня 2025 року вже була предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалено відповідне процесуальне рішення.
При цьому залишення заяви без розгляду дійсно не позбавляє сторону права після усунення обставин, що стали підставою для такого процесуального рішення, повторно звернутися до суду. Водночас реалізація такого права передбачає дотримання вимог процесуального закону, у тому числі щодо процесуальних строків, а також принципів розумності, добросовісності та пропорційності.
За таких обставин доводи представника позивача про те, що всі необхідні докази були подані у встановлений законом строк, є помилковими та повністю спростовуються наведеними вище обставинами.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що представник позивача ТОВ «Іннова-Нова» при первинному зверненні із заявою про ухвалення додаткового рішення не заявляв про неможливість подання відповідних доказів до закінчення розгляду справи судом першої інстанції.
Крім того, адвокат Андрущенко М. В., повторно 09 квітня 2026 року звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, жодним чином не обґрунтував поважності причин неподання до закінчення судового розгляду доказів, які підтверджують розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також не порушував питання про поновлення пропущеного процесуального строку, що свідчить про недотримання вимог ст. 246 ЦПК України та ст. 141 ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ТОВ «Іннова-Нова» про ухвалення додаткового рішення суду без розгляду.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, ухваленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник