ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1564/26 Справа № 201/16366/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання Усенко Я.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу у справі №201/16366/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої наслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди, збитків, грошових коштів та витрат, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» - адвоката Бичкова Володимира Вячеславовича на рішення Соборного районного суд міста Дніпра від 23 вересня 2025 року,ухвалене у складі судді Антонюк О.А., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Соборного районного суд міста Дніпра з позовом до відповідача ТОВ «ТАКТ» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди, збитків, грошових коштів та судових витрат. 
В обґрунтування позову посилається на те, що 23 липня 2024 року о 10 годині 50 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи належним відповідачу ТОВ «ТАКТ» автомобілем «Рено Трафік», під час руху по проспекту Слобожанському в місті Дніпрі, порушив правила дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості свого автомобіля, не врахував дорожню обстановку під час керування автомобілем, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість, втратив контроль за вказаним транспортним засобом, виїхав на зустрічну смугу руху і здійснив ДТП, зокрема скоїв зіткнення з її автомобілем «Хюндай соната», що рухався по головній дорозі в зустрічному напрямку. В результаті ДТП позивачу були завдані тілесні ушкодження, завдана матеріальна шкода. Протокол про адміністративне правопорушення було складено працівниками поліції на відповідача ТОВ «ТАКТ» і направлено до суду, де в судовому засіданні вина водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджена, і останнього визнано винним в порушенні правил дорожнього руху. 
Зазначає, що вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну і моральну шкоду.
Звернувшись до відповідача за відшкодуванням шкоди, фактично отримала відмову. Страховою компанією здійсненна виплата належних до виплати коштів в межах ліміту відповідальності 160 000 грн..
Вважає, що матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості, а в разі знищення автомобіля – його ринкової вартості.
У зв`язку з чим, просила суд стягнути матеріальну шкоду у розмірі 471 471,06 грн., інфляційні втрати у розмірі 17 502,60 грн., 3% річних у розмірі 3 671,29 грн., витрати на послуги експерта за проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 7 500 грн., витрати за послуги евакуатора у розмірі 3 000 грн. витрати на лікування у розмірі 11 254,48 грн. і моральну шкоду у розмірі 200 000 грн., задовольнивши позов у повному обсязі.

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТАКТ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в сумі 266 471 грн. 06 коп., інфляційні втрати – 17 502 грн. 60 коп., три відсотки річних – 3 671 грн. 29 коп., витрати послуг експерта на авто-товарознавче дослідження в сумі 7 500 грн., витрати на послуги евакуатора 3 000 грн., витрати на лікування 11 254 грн. 48 коп., моральну шкоду в сумі 75 000 грн., частину витрат на професійну правову допомогу в сумі 25 000 грн. і частину сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 4 200 грн. 00 коп., а всього 413 599 грн. 43 коп.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ТОВ «ТАКТ» - адвокат Бичков В.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
В обґрунтування скарги зазначає, що судом неповно з`ясовано питання про те, що страховою компанією здійсненна позивачу виплата в межах ліміту відповідальності. Так вона здійснена у повному обсязі щодо ліміту страхування майнової шкоди, а також страховою компанією повністю виплачені кошти витрат на лікування. Але суд чомусь вирішив ті самі витрати на лікування повторно стягнути з відповідача.
Зазначає, що сума страхової виплати по відшкодуванню шкоди, пов`язаної з додатковими витратами на лікування потерпілої особи становила 9 554,28 грн. та сума моральної шкоди становила відповідно 477,71 грн., які були виплачені 31 грудня 2024 року страховою компанією на її картковий рахунок.
Вказує, що судом першої інстанції з відповідача стягнуто витрати на лікування 11 254 грн. 48 коп., моральну шкоду в сумі 75 000 грн. без врахування страхового ліміту, який мала виплатити страхова компанія.
Зауважує, що судом першої інстанції не повно з`ясовано, які саме витрати входять до стягнутої ним суми витрат на лікування у розмірі 11 254 грн. 48 коп., що позивач понесла до 03 грудня 2024 року, якщо 24 грудня 2024 року вона звернулась до страхової компанії та надала документи з приводу додаткових витрат на лікування наслідків отриманих травм, на підставі яких отримала від АТ «СК «АРКС» 9 554,28 грн., як такі що пов`язані з лікуванням внаслідок ДТП.
Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що за страховим полісом EP 220276285 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність страхувальника (відповідача) застрахована за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 320 000,00 грн., і цей розмір покриває витрати на лікування в межах встановленої суми. Але суд вирішив стягнути з відповідача 11 254 грн. 48 коп., при цьому судом було відмовлено відповідачу у залученні до справи АТ «СК «АРКС» (страховика).
Судом першої інстанції не з`ясовано обставини що за страховим полісом EP 220276285 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, щодо відшкодування моральної шкоди в силу приписів статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Зазначає, що за страховим полісом EP 2202762855 страхова виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 320 000,00 грн., а 5 відсотків від цієї суми становить 16 000,00 грн. (320000 грн. х 5%). Страхова компанія (АТ «СК «АРКС») виплатила позивачу суму моральної коди в розмірі 115,26 грн. та 477,71 грн. (разом 592,97 грн.) в межах ліміту 16 000,00 грн., але не повністю. Суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини на чому ґрунтується позиція позивача, що різниця у сумі 15 407,03 грн. (16000 - 115,26 - 477,71) має бути стягнута з відповідача у складі суми 75 000,00 грн. моральної шкоди, а з не страхової компанії в межах ліміту страхової суми (16 000,00 грн.) належної до виплати.
Зауважує, що суд першої інстанції унеможливив з`ясування всіх обставин з врахуванням думки страховика. Позивач не оскаржувала висновки страхової компанії, співвідповідачем страхову компанію не залучила, заперечувала разом зі своїми представниками, проти залучення її третьою особою. Позивач не зазначила у позові про причини та підстави відмови їй у виплаті страхового відшкодування моральної шкоди в межах страхового ліміту та не повідомила суду, які докази на підтвердження завдання їй моральної шкоди вона подавала страховій компанії, та розміру такої шкоди, для отримання страхової суми в межах ліміту в сум 16 000,00 грн. 
Вважає, що ці питання входять до предмету доказування, мають значення як для суду, так і для відповідача, оскільки позивач має добросовісно користуватися процесуальними правами, подати всі докази, разом з першою заявою по суті та повідомити суд про всі обставини які мають відношення для об`єктивного та повного розгляду судом справи.
Це також свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи з перекладанням на відповідача тягаря відповідальності в частині, яка покривається страховою виплатою у правовідносинах між позивачем та страховою компанією в межах страхового ліміту та спору до чого він не має ніякого відношення.
Зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. 
Позивач повідомила суд, що її чоловік є військовим, не заперечувала що це для неї має життєво важливе значення, постійно переживає за нього. Висновки психолога у поданих позивачем до позову документах не враховують цю обставину. Психолог спостерігала потерпілу без відображення у складених нею документах цієї обставини та впливу цієї обставини на потерпілу (позивача). Тому недоведеним є обставини, що висновки психолога, як докази, визначають психологічний та емоційний стан потерпілої, окремо від вказаної сімейної обставини та в будь-якому випадку висновки суду з цього питання під час визначення моральної шкоди повинні співвідноситися з розміром моральної шкоди, яку той же склад суду стягував в інших справах про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, кримінальних справах в сфері порушення правил безпеки під час керування транспортними засобами, з урахуванням розміру моральної шкоди, яка стягується у випадках завдання потерпілому середньої ступені важкості тілесних ушкоджень.
Звертає увагу суду, що потерпіла особисто керує транспортними засобами, тоді як представник позивача у позові зазначав що вона боїться сідати за кермо та взагалі користуватися навіть транспортом загального користування. Однак, на переконання відповідача, такі твердження позивача та її представників не можуть вважатися доведеними оскільки, доказів цього у справі не має та ці доводи ґрунтуються на односторонній заяві сторони позивача за умови придбання позивачем аналогічного автомобіля, який придбаний в інтересах сім`ї. 
Зауважує, що недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, полягає в тому, що розміром шкоди завданої потерпілій в цій справі, за наявних обставин, слід вважати не вартість аналогічного автомобіля, який сама потерпіла придбала (HYUNDAI SONATA, 2359, (2017), № куз. НОМЕР_1 на підставі договору КП № 8046/2024/5056258 укладеного в ТСЦ 15 грудня 2024 року) та має реєстраційний державний номер НОМЕР_2 у розмірі 500 000,00 грн., а більшу вартість (середню ринкову визначену експертом), що призводить до безпідставного збагачення позивача на різницю такої вартості. Правовий статус такої різниці суд не вмотивував.
Також, відповідач повідомив суд, що виплата позивачу компенсації без судового рішення вимагає від відповідача, як податкового агенту, утримати з сум компенсації виплаченої позивачу податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Однак позивач наполягала на виплаті їй сум без утримання податку та збору, а потім це видала за протиправну відмову відповідача визнати свою вину та відмову відшкодувати шкоду, з чим помилково погодився суд першої інстанції.
Суд дійшов помилкового висновку, що стягненню підлягає різниця між середньою ринковою вартістю автомобіля потерпілої, яку визначено експертом залученим позивачем і сумою коштів від виплати страхового відшкодування та виручених від продажу пошкодженого автомобіля.
Експерт Дроздов Ю.В. у додатку №4 до свого висновку №5508/24 від 10 вересня 2024 зазначив, що ринкова вартість колісного транспортного засобу враховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, термін експлуатації, величину пробігу, умови, в яких воно експлуатувалося (зберігалося), особливості кон`юнктури ринку регіону. Відповідно до принципів зміни вартості, а також попиту і пропозиції, її значення є величина, що змінюється в часі, яка залежить від коливань ринкових цін на колісні транспортні засоби і його складові.
Звертає увагу, що з висновку експерта не вбачається якими доказами він керувався під час визначення ринкової вартості автомобіля та матеріального збитку в розмірі 631 471,16 грн. в частині висновків про умови, в яких автомобіль експлуатувався (зберігався). 
Судом не надана правова оцінка, а ні висновку експерта № 664-25 від 17 квітня 2025 року (судова інженерно-транспортна експертиза), а ні його поясненням під час опитування сторонами та їх представниками, судом в судовому засіданні. За одних і тих самих вихідних даних, при рівному куту нахилу дороги, гальмівний шлях автомобіля різний (на рівній дорозі він умовно дорівнює одиниці (1,0), під час спуску з гори гальмівний шлях автомобіля більше 1,0 (довше), під час руху на підйомі гальмівний шлях автомобіля менше 1,0 (коротший). 
Судом першої інстанції не надана правова оцінка висновку експерта № 664-25 від 17 квітня 2025 року про те, що позивач (потерпіла) на своєму автомобілі рухалась зі швидкістю 66 км/год, тоді як на цій ділянці дороги дозволений рух 50 км/год, тобто перевищення 1,32 рази для цілей дослідження обставини чи не було з боку потерпілої грубої необережності, яка збільшила розмір майнової та моральної шкоди. 
Суд першої інстанції протиправно відхилив письмове клопотання відповідача від 04 лютого 2025 року про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, АТ «СК «АРКС» («ARX»), оскільки розмір моральної шкоди, витрати на лікування заявлені до стягнення за позовом так і стягнуті судом, охоплює суму страхового відшкодування, але її стягнення має відбутися за рахунок коштів відповідача, а не страхової суми, що суперечить закону. 
Судом першої інстанції не надана правова оцінка висновкам експерта за авто-товарознавчою експертизою щодо пошкодженням лівої задньої частини автомобіля потерпілої які утворилися внаслідок його самовільного руху назад після ДТП, коли вона покинула свій автомобіль на предмет причинно-наслідкового зв`язку та для визначення розміру майнової шкоди. Вартість цих пошкоджень стягнута судом у складі загальної суми шкоди. 
Зазначає, що судом першої інстанції поверхово та неналежним чином досліджені докази, пояснення судового експерта, на які він послався, як на такі, що покладені в основу прийнятого судом рішення. 
Також, суд першої інстанції не врахував висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 489/2170/17 (провадження № 51-307км19). 
Зазначає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права також полягає і в тому, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції яка підлягає застосуванню) передбачено: 34.1. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. 
Пунктом 34.2. передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). 
В цій справі таких обставин не має, а тому рішення суду про стягнення з відповідача витрати в сумі 7500 грн. на послуги залученого ним експерта для проведення автотоварознавчого дослідження для визначення розміру шкоди є незаконними. 
Також, суд першої інстанції взагалі не спирався на жодну норму матеріального права яка дає право суду повторно стягнути з відповідача, який застрахував свою відповідальність, витрати на лікування потерпілого в межах страхової суми, яка виплачена страховиком потерпілому до початку розгляду справи по суті, докази чого подані суду та не заперечувалися позивачем. 
Окрім цього, суд першої інстанції невірно застосувавши норми матеріального права та переплутавши страховика із страхувальником, невірно застосувавши Узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», стягнув з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних за період з 17 вересня 2024 року по 20 грудня 2024 року.
Суд першої інстанції частково задовольнив вимоги про стягнення витрат позивача на правову допомогу в сумі 25 000 грн., тоді як у справу позивачем поданий акт прийому-передачі адвокатських послуг від 20 грудня 2024 року на суму 20 850,00 грн., та попередній розрахунок суми судових витрат не є підставою для їх розподілу. 
У зв`язку з чим просить рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року в частині задоволених судом вимог – скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної задовольнити частково, стягнувши на користь позивача 131 631,06 грн. В іншій частині оскаржуване рішення - залишити без змін.
Також представником ТОВ «ТАКТ» - адвокатом Бичковим В.В. подано доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначено, що представником позивача було подано договір купівлі-продажу від 12 березня 2025 року вказаного автомобіля у пошкодженому стані з ціною продажу 205 000,00 грн. Однак з`ясувалось, що вказаний автомобіль відремонтований, має інший державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а власник чи уповноважена нею особа має право ним керувати, має діючий страховий поліс № 232522640 виданий ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що ставить під обґрунтований сумнів висновки експерта Дроздова Ю.В.
Враховуючи вищенаведене просить апеляційний суд, під час розгляду апеляційної скарги, врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 4 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23) про те що за змістом статті 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Третя особа  ОСОБА_3 , скориставшись свої правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому в цілому вважає доводи скаржника обґрунтованими, особливо щодо непрозорості визначення судом розміру моральної шкоди в сумі 75 000 грн., яка підлягає стягненню, подвійного стягнення витрат на лікування 11 254 грн. 48 коп., що є очевидним та не потребує будь-яких коментарів.
Вказує, що позивач (потерпіла) не відмовлялась від здійснення страховиком (МТСБУ) відшкодування у порядку, визначеному частиною четвертою статті 27 Закону тому що вказана норма права передбачає виплату на ремонт транспортного засобу на банківський (платіжний) рахунок особи, яка відповідно до своїх установчих документів має право здійснювати діяльність з ремонту транспортних засобів з визначеного страховиком (МТСБУ) переліку або за згодою страховика (МТСБУ) на банківський (платіжний) рахунок саме такої особи яка не включена до такого переліку.
Зауважує, що абзацом четвертим частини четвертої статті 31 цього Закону передбачено що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - МТСБУ) не провів огляд пошкодженого (знищеного) майна, у тому числі транспортного засобу, протягом визначеного абзацом другим цієї частини строку, після повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, такий страховик (МТСБУ) відшкодовує потерпілій особі здійснені витрати на визначення розміру шкоди у зв`язку з пошкодженням (знищенням) майна. 
Зазначає, що матеріали справи свідчать що ТОВ «ТАКТ», на момент ДТП, мало належним чином оформлений страховий поліс. Якщо страховик не виконав цей обов`язок, не звертався до страхової компанії з такими вимогами, то у ТОВ «ТАКТ» не виникнуло грошового обов`язання перед позивачем відшкодувати витрати на послуги експерта на автотоварознавче дослідження в сумі 7 500 грн., оскільки це в силу прямої норми закону зобов`язання страховика (страхової компанії), а не відповідача. ТОВ «Такт» не є особою відповідальною за дії страховика, а судове рішення яке оскаржується в цій справі, та тим більше, що позивачем не подано жодного доказу того що страховик (страхова компанія) незаконно відмовив йому у виплаті витрат на послуги експерта на автотоварознавче дослідження в сумі 7 500 грн. за правилами встановленими законом. В свою чергу стягнення судом таких витрат є грубим порушенням судом першої інстанції вказаних норм права та призводить до того що ТОВ «ТАКТ» (в разі виконання незаконного рішення) буде вимагати стягнення цієї суми з страховика (страхової компанії). 
Також вважає незаконним стягнення судом процентів, інфляційних втрат, оскільки у позивача не виникнуло само право на їх нарахування до дня набрання судовим рішенням в цій справі законної сили, а постанова про притягнення водія до адміністративної відповідальності не має ніякого відношення, а ні до розміру шкоди, а відтак і до бази для їх нарахування, фіксує лише вину водія у порушення ПДР.
У зв`язку з чим просила врахувати суд ці доводи при ухваленні рішення.

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Проте, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Трушев О.П. подав до суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що апеляційна скарга ТОВ «ТАКТ» не містить об`єктивних підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Зауважив, що вона будується на систематичних маніпуляціях фактами, свідомому спотворенні висновків судових експертиз та спробі перекласти правову відповідальність на потерпілу сторону, яка зазнала серйозних фізичних, майнових та моральних збитків внаслідок беззаперечно доведених винних дій працівника апелянта. 
Зазначає, що апеляційна скарга є не об`єктивним оскарженням, а стратегією затягування процесу та ухилення від відповідальності шляхом заплутування суті справи.
Вважає, що судом першої інстанції об`єктивно та повно досліджено матеріали справи та встановлені її фактичні обставини. Судом першої інстанції об`єктивно, всебічно та повно досліджено докази, які беззаперечно підтверджують вину водія ОСОБА_2 , працівника ТОВ «ТАКТ», у скоєнні ДТП. 
Вказує, що викладений у мотивувальній частині рішення розрахунок майнової шкоди є абсолютно прозорим, оскільки суд першої інстанції не просто «врахував» всі суми – він побудував на них весь математичний каркас стягнення майнової шкоди, що виключило будь-яку можливість подвійного відшкодування.
Суд першої інстанції детально порівняв подані позивачем платіжні документи з інформацією про страхові виплати та чітко відокремив одні від других.
Вважає, що претензія апелянта про «нез`ясованість» цих витрат безпідставна – кожна з них має конкретне призначення, дату та підтверджується медичними висновками про необхідність такого лікування внаслідок травм від ДТП. 
Суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди з урахуванням усіх обставин справи, принципів розумності та справедливості. Суд першої інстанції, зменшивши заявлені 200 000 грн. до 75 000 грн., вже застосував принципи розумності та справедливості та спирався на конкретні, документально підтверджені обставини. 
Зауважує, що висновок практичного психолога ОСОБА_4 – є об`єктивним та належним чином оціненим судом доказом моральних страждань, безпосередньо спричинених внаслідок ДТП. Апелянт не спростував його ні альтернативними доказами, ні клопотанням про експертизу. Розмір моральної шкоди 75 000 грн. визначено судом розумно, справедливо та з урахуванням усіх обставин справи, включаючи фізичні ушкодження та розвиток ПТСР.
Також вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 3% річних та інфляційні втрати, оскільки моментом виникнення грошового зобов`язання для апелянта став день, коли обсяг зобов`язання мав бути визначений та виконаний. Таким моментом правомірно вважає набрання законної сили постановою суду від 03 вересня 2024 року, яка остаточно встановила факт правопорушення та винну особу. З цього моменту апелянт, отримавши вимогу позивача, був зобов`язаний врегулювати питання виплати добровільно. Відмова у добровільному відшкодуванні призвела до прострочення. Таким чином, з ТОВ «ТАКТ» підлягають стягненню суми інфляційних втрат та 3% річних за період з 17 вересня 2024 року по 20 грудня 2024 року. 
У зв`язку з чим просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року залишити без змін. Стягнути з ТОВ «ТАКТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з апеляційним розглядом справи.

Представник відповідача ТОВ «ТАКТ» - адвокат Бичков В.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача – адвокат Трушев О.П. в судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, доводів відзиву з урахуванням пояснень представників сторін та наданих доказів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Так судом встановлено, що 27 липня 2024 року о 10 годині 50 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи належним на праві володіння ТОВ «ТАКТ» автомобілем «Рено Трафік», державний номер автомобіля НОМЕР_4 , рухався по проспекту Слобожанському в місті Дніпрі і біля (в районі) електроопори №464, перед здійсненням маневру – зміні руху, не пересвідчився, що це буде безпечно, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого втратив контроль над транспортним засобом, продовжив рух, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з транспортним засобом «Хюндай Соната», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням позивача по справі ОСОБА_1 .
Вина водія ОСОБА_2 в скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року про визнання його винним та притягнення до адміністративної відповідальності по ст.124 КУПАП. Постанова суду набрала законної сили і виконана. Внаслідок ДТП винними діями відповідача було пошкоджено транспортний засіб «Хюндай Соната», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить позивачу ОСОБА_1 ..
Згідно з Висновком експерта №5508/24 авто-товарознавчої експертизи від 10 вересня 2024 року по визначенню матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля марки «Хюндай Соната», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , з врахуванням фізичного зносу та без врахування податку на додану вартість, на момент ДПТ складає 631 471 грн. 16 коп.
Цивільна відповідальність відповідача ТОВ «ТАКТ» на автомобіль «Рено Трафік», державний номер автомобіля НОМЕР_4 , була застрахована в АТ СК «АРКС» згідно страхового полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕР220276285.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що суму завданих матеріальних збитків встановлено кваліфікованою особою, відповідно до вимог чинного законодавства, яка підлягає відшкодуванню власником транспортного засобу, вина водія якого була встановлена судовим рішенням, доведена в суді і не сплачена позивачу в повному обсязі. Також встановлено і доведено завдання моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідача, заявлений розмір якої судом стягнуто частково - в розмірі 75 000 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №754/1108/15-ц).
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).
Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити, для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода у тому числі полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №759/1587/21 та багатьох інших.
Тобто наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
При цьому, при розгляді справи, суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.
Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.
Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі №753/4289/23.
Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. 
Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно із положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

У справі, що переглядається судом встановлено, та сторонами у справі не оспорюється, факт ДТП, вина водія відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн. в межах встановленого полісом ліміту.

Предметом спору у цій справі є відшкодування матеріальних збитків саме у розмірі різниці між фактичним розміром спричиненої шкоди та отриманою сумою страхового відшкодування, яку повинен відшкодувати відповідач.
Цивільна відповідальність відповідача ТОВ «ТАКТ» на автомобіль «Рено Трафік», державний номер автомобіля НОМЕР_4 , застрахована в АТ СК «АРКС» згідно страхового полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР220276285, злімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у сумі 160 000,00 грн. та з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 320 000 грн.
Встановлено, що позивач звернувся до страхової компанії, надавши всі необхідні документи; страхова компанія погодилась з документами і позицією позивача, визнала подію страховим випадком і виплатила позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого в сумі 160 000 грн. Вказана сума позивачу цією страховою організацією була виплачена повністю.
Розмір завданих матеріальних збитків позивача було підтверджено висновком атестованого судового експерта Дроздова Ю.В. від 10 вересня 2024 року №5508/24, який має досвід проведення авто-товарознавчої експертизи по визначенню вартості заподіяних матеріальних збитків понад 15 років, має вищу технічну освіту, відповідну кваліфікацію, підтверджену свідоцтвом №544 від 21 грудня 2021 року, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікованої комісії при Міністерстві юстиції України, яке наявне в матеріалах справи. Також перед, проведенням експертизи, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до ст.ст.384, 385 КК України за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наданого стороною позивача висновку експерта, яку суд взяв за основу, як належний та допустимий доказ розміру завданих збитків, оскільки дослідження судового експерта Дроздова Ю.В. проведено без порушення Методики товарознавчої експертизи, останній має досвід і стаж, відповідну ліцензію і посвідчення експерта, та попереджений про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.
Згідно з висновком судового експерта Дроздова Ю.В. №5508/24 авто-товарознавчої експертизи від 10 вересня 2024 року по визначенню вартості матеріальної шкоди, збитку, спричиненої власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля марки «Хюндай Соната», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , з врахуванням фізичного зносу та без врахування податку на додану вартість на момент ДПТ, складає всього 631 471 грн. 16 коп.. Ринкова ж вартість цього автомобіля в пошкодженому стані, після ДТП - складає 200 243 грн. 69 коп.
Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2025/5202771 від 12 березня 2025 року, позивач продала свій автомобіль і отримала дохід від цього в сумі 205 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, посилаючись на висновок експертного дослідження №5508/24 від 10 вересня 2024 року,виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених вимог та наявністю підстав для стягнення з відповідача, як власника транспортного засобу даної шкоди виходив із різниці між встановленим експертом розміром матеріальної шкоди, проведеною страховою виплатою та сумою, отриманою позивачем від продажу належного їй автомобіля «Хюндай Соната», державний номер НОМЕР_6 ,і визначив суму до стягнення у розмірі 266 471 грн. 06 коп.(631 471,16 грн. -160 000 грн. - 205 000 грн.).
Разом з тим, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо врахування судом ціни продажу позивачем автомобіля (205 000 грн.) за договором купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2025/5202771 від 12 березня 2025 року при розрахунку розміру матеріальної шкоди є помилковими, заслуговують на увагу, оскільки дана ціна визначена саме сторонами даного договору і, в даному випадку, слід виходити з вартості пошкодженого автомобіля після ДТП, яка визначена експертним дослідженням і складає 289 522,52 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач погодилась з вищевказаним висновком експертного дослідження та не оспорювала його у встановленому порядку. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції виходить з розрахунку 631 471,16 грн. -160 000 грн. - 289 522,52 грн. = 181 948,64 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування спричиненої від ДТП матеріальної шкоди. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Окрім цього, судом першої інстанції задоволено вимоги позивача в частині стягнення звідповідача витрат на лікування у сумі 11 254 грн. 48 коп., без врахування встановленого страхового ліміту за страховим полісом EP 220276285 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідальність страхувальника (відповідача) застрахована за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в межах 320 000,00 грн., а тому вимоги про стягнення витрат на лікування у сумі 11 254 грн. 48 коп., не підлягають стягненню з відповідача, оскільки суми витрат на лікування перебувають в межах встановленого страхового ліміту відповідальності страховика, якого не було залучено до участі у справі.
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанов Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції страховик АТ СК «АРКС» не був залучений у якості співвідповідача, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості виправити даний недолік, то в цій частині (щодо стягнення витрат на лікування) рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення з відповідача, трьох процентів річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 листопад 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).
У постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та виснувала, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Отже, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат суд послався на узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» і зазначив, що оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
При цьому за рішенням суду дані вимоги задоволено щодо відповідача ТОВ «ТАКТ», для якого грошові зобов`язання за наслідками ДТП настають з моменту набрання оскаржуваним рішенням суду першої інстанції законної сили. 

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат з ТОВ «ТАКТ» задоволенню не підлягають, так як на момент звернення позивача до суду з позовом між нею та відповідачем ТОВ «ТАКТ» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування на даному етапі цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України.
Зазначені правові висновки узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постановах: від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, провадження № 61-19906св21; від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21, провадження № 61-8320св23.

Таким чином рішення суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «ТАКТ» суми 3% річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення - про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.
Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі №674/1666/14-ц (провадження №61-6468зпв18).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого.
Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).
Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження №14-24цс21).
Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. На це вказав Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2024 року по справі №293/174/23.

У даній справі, задовольняючи частково позов про стягнення моральної шкоди (у розмірі 75 000 грн.), суд першої інстанції виходив з того, що спричинена відповідачем моральна шкода полягає в тому, що в результаті ДТП було ушкоджено майно, яке на праві власності належить позивачу. Позивачу були завдані тілесні ушкодження та ушкодження автомобіля. Відповідач в добровільному (позасудовому) порядку відмовився компенсувати спричинені збитки. Позивач змушена була здійснювати ремонт свого пошкодженого транспортного засобу за власні кошти, не користувалась цим автомобілем за призначенням для своїх потреб та цілей сім`ї. Була змушена звернутись до суду із даним позовом. На час, та після вказаної ДТП, позивач вимушена була відмовитись від звичного способу життя, не мала можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною і друзями. Усвідомлення того факту, що через неї (позивача) близькі та рідні вимушені були змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку, постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення ДТП викликав не лише фізичну, але й душевну біль і це завдало душевної травми; вимушена бездіяльність та безпомічність, також спричиняли моральні страждання, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті завдання шкоди від ДТП вимушена була на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робив ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному на протязі вже тривалого часу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Між тим, матеріали справи не містять підтвердження доказами того, що позивач здійснила ремонт свого пошкодженого транспортного засобу за власні кошти, не мала можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною і друзями, що через неї (позивача) її близькі та рідні вимушені були змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку, а також те, що її безпомічність спричиняли моральні страждання, оскільки в результаті завдання шкоди від ДТП, вимушена була припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами.
З цих міркувань колегія суддів не вдається до оцінки обґрунтувань розміру моральної шкоди, зазначеної судом першої інстанції, і погоджується з аргументами апеляційної скарги про завищений розмір морального відшкодування, встановленого судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування при визначені грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню, саме з ТОВ «ТАКТ», як власника джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода у розмірі 25 000 грн., яка спричинена ушкодженням майна позивача, завданням, необхідністю звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що як слідство порушило її звичайний спосіб життя.
Таким чином оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні зі зменшенням суми матеріальної компенсації моральних страждань позивача з 75 000 грн. до 25 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Крім того слід зазначити, що відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (на час правовідносин, що виникли між сторонами).
За страховим полісом EP 2202762855 страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 320 000,00 грн., 5% від цієї суми становить 16 000,00 грн.. За встановленими обставинами справи страховик (АТ «СК «АРКС») виплатила позивачу суму моральної коди в розмірі 592,97 грн. (двома платежами - 115,26 та 477,71 грн.) в межах ліміту 16 000,00 грн.
Оскільки позивачем не заявлено в цій частині вимог до АТ «СК «АРКС» і страховика не притягнуто до участі у справі як співвідповідача, а у суду апеляційної інстанції відсутня така процесуальна можливість, то позивач не позбавлений права також звернутись у встановленому законом порядку для вирішення цього питання саме до страховика в межах передбаченого законом та договором ліміту страхової суми за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції, крім іншого, також мав враховувати принцип пропорційності з метою дотримання при розгляді справи та ухваленні рішення «справедливого балансу» сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (касаційне провадження №14-400цс19) зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У зв`язку з чим, зважаючи на надану оцінку аргументам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.
Отже, рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 266 471,06 грн., моральної шкоди в сумі 75 000,00 грн. - підлягає зміні зі зменшенням сум стягнення з підстав, наведених в даній постанові. А в частині задоволення вимог про стягнення витрат на лікування у розмірі 11 254,48 грн., інфляційних втрат – 17 502 грн. 60 коп., трьох відсотків річних – 3 671 грн. 29 коп. - підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Щодо доводів скарги в частині стягнення витрат за послуги експерта по проведенню авто-товарознавчого дослідження в сумі 7 500 грн. та витрат на послуги евакуатора 3 000 грн. – рішення підлягає залишенню без змін, оскільки ґрунтується на вимогах закону і доводи скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Окрім цього у справі, що переглядається, сторонами були заявлені вимоги про розподіл судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. В цій частині колегія суддів виходить з наступного.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).
Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
В питанні критеріїв співмірності витрат, слід згадати висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц. 
Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17). 

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Трушевим О.П. долучено: Договір про надання правової допомоги №118 від 05 листопада 2024 року; додаткову угоду №1 від 06 листопада 2024 року, додаткову угоду №2 від 06 січня 2026 року; додаткову угоду до Договору №118 від 05 листопада 2024 року про залучення адвоката, розрахунок вартості професійної правничої допомоги, відповідно до якого вартість юридичних послуг за договором, визначених у п.1.2.5-1.2.7 складає 20 850 грн., ордер адвоката на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1344532 від 20 грудня 2024 року, копію платіжної інструкції № АОН7-Х6РЕ-Е776-8НАР від 17 січня 2026 року на суму 20 850 грн. (при цьому за рішенням суду стягнуто 25 000 грн.)

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача ТОВ «ТАКТ» - адвокатом Бичковим В.В. долучено: Акт прийому-передачі послуг від 17 жовтня 2025 року, в якому зазначено, що відповідно до умов угоди (договору) від 04 січня 2025 року до договору №22/06 від 22 червня 2023 року про надання професійної правничої допомоги виконавець у період з 25 вересня до 17 жовтня 2025 року надав відповідачу наступні послуги: «підготовлено апеляційну скаргу на рішення соборного районного суду м.Дніпра від 23 вересня 2025 року».
Вартість послуг згідно цього акту складає 18 000 грн. і встановлюється із розрахунку 1500 грн. за одну годину роботи адвоката.
У відповідності до акту наданих послуг від 17 жовтня 2025 року клієнт в особі генерального директора ТОВ «ТАКТ» Олійника В.С. прийняв надані юридичні послуги (правову допомогу) у повному обсязі, визнав факт виконання вищезазначених послуг без жодних претензій та зауважень щодо наданої правової допомоги та сплатив гонорар у розмірі 14 340 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №16427 від 26 вересня 2025 року.

Колегія суддів вважає, що представники сторін подали належні та допустимі докази щодо надання професійної правничої допомоги та понесені витрати, пов`язані із її наданням, однак беручи до уваги конкретних обставин справи, результат розгляду справи в суді апеляційної інстанції, обсяг і реальність наданих послуг, керуючись принципами розумності і співмірності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог сторін щодо витрат на професійну правничу допомогу, саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., а з позивача на користь відповідача 14 340 грн..

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно пунктів 3 та 4 частина 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 13 ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Пунктом 10 ст.141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТАКТ» слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанції у сумі 1 076,10 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» - адвоката Бичкова Володимира Вячеславовича - задовольнити частково.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року в частині стягнення матеріальної, моральної шкоди та розподілу судових витрат - змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (ЄДРПОУ 21858879) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в сумі 181 948 (сто вісімдесят одна тисяча дев`ятсот сорок вісім) грн. 64 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (ЄДРПОУ 21858879) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року в частині задоволення вимог про стягнення витрат на лікування у розмірі 11 254,48 грн., інфляційних втрат – 17 502 грн. 60 коп., трьох відсотків річних – 3 671 грн. 29 коп. - скасувати.
У задоволені вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» в цій частині - відмовити.
В іншій частині рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (ЄДРПОУ 21858879) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (ЄДРПОУ 21858879) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 14 340 (чотирнадцять тисяч триста сорок) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАКТ» (ЄДРПОУ 21858879) судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої і апеляційної інстанції у сумі 1 076 (одна тисяча сімдесят шість) грн. 10 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 28.04.2026 року

Головуючий суддя О.В.Агєєв