ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 387/409/25
провадження № 22-ц/4809/738/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Галайчук Ганною Сергіївною, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2025 року у складі головуючого судді Майстера І. П.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов та рішення суду першої інстанції.
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь сум заборгованості за кредитним договором №1370586 від 04 січня 2024 року в розмірі 196 875 грн, з яких: 25 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 171 875 грн - сума заборгованості за відсотками.
В обґрунтування позову зазначено, що 04 січня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем укладено договір про надання спожитого кредиту № 1370586, за умовами якого ТОВ «Слон Кредит» надав позичальнику кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки передбачені договором.
14 жовтня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14102024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 
Позивач вказує, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, тому має заборгованість перед позивачем у загальній сумі 196 875,00 грн, яку добровільно сплатити не бажає, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідач подав до суду заперечення, в яких зазначив, що позивачем не надано достовірних фактів і доказів передачі кредитних коштів від ТОВ "Слон Кредит" на особистий рахунок ОСОБА_1 з точною датою, часом і сумою кредитних коштів. Вказав, що відсутній розрахунковий документ (платіжне доручення). Зазначив, що доданий до позовної заяви розрахунковий рахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавались в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відповідач зауважив, що визначений розмір відсотків є непропорційно великим, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. З урахуванням зазначеного, просив відмовити в задоволенні позову (а.с.42).

Крім того, представник відповідача адвокат Галайчук Г. С. подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами суперечить вимогам чинного законодавства. Так, у відповідності до паспорту споживчого кредиту загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою складають 25 000 грн. Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті не може перевищувати 1%. Відтак, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 115 000 грн, з яких: 25 000 грн - тіло кредиту, 90 000 грн - відсотки за користування кредитом (а.с.92-93).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2025 року задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №1370586 від 04.01.2024 в розмірі 96 000 гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір у розмірі 1 476, 51 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд керувався тим, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а фактор має право вимоги за таким договором. 
Суд також зазначив, що відповідач не заперечував факту укладання кредитного договору, отримання та користування кредитними коштами, не спростовував розрахунок та розмір заборгованості, не довів відсутності вини у порушенні зобов`язання.
Разом з тим, керуючись вимогами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року, суд вказав, що визначений договором розмір денної процентної ставки не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування», а відтак вважав наявними підстави для зменшення розміру заборгованості за відсотками до 71 000 грн.

Додатковим рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2025 року задоволено заяву представника відповідача Галайчук Г. С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 611 гривень 42 копійки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Галайчук Ганна Сергіївна, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Зазначила, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем примірника кредитного договору.
Представник звернула увагу, що суд першої інстанції не перевірив належним чином виконання кредитором вимог законодавства щодо письмової форми договору та його передачі споживачу. Це призвело до порушення принципів змагальності сторін, рівності процесуальних можливостей та об`єктивності судового розгляду, закріплених у статтях 13, 19, 263 ЦПК України. Відсутність належних доказів отримання відповідачем примірника кредитного договору робить будь-які твердження позивача про виникнення правових наслідків за договором голослівними і необґрунтованими. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Представник звернула увагу суду, що договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор (міститься вкінці договору) було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту по вищезазначеному договору НОМЕР_4 (Email: ІНФОРМАЦІЯ_1), одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства після чого позичальник натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_1 , яка зазначена позичальником особисто.
Вказала, що ТОВ «ФК ЄАПБ» не має доступ до Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора через яку було здійснено ідентифікації, верифікації позичальника. Належна перевірка, та відповідно ідентифікація та верифікація позичальника здійснена первісним кредитором. Отже, зазначає, що позивачем доведено факт укладання відповідачем кредитного договору в електронній формі.
Також зазначила, що перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, що не спростовано відповідачем (а.с.159-174).

Участь учасників справи в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
Учасники справи в судове засідання, призначене у даній справі на 05 травня 2026 року до Кропивницького апеляційного суду не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
04 січня 2024 року між ТОВ "Слон Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір №1370586 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний».
Пунктом 1.1. договору визначено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий Кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві.
Згідно п.п. 1.3, 1.4 договору, сума кредиту складає 25 000 гривень, строк кредиту - 360 днів.
Відповідно до п. 1.5. договору, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,50% в день (п. 1.5.1 договору) та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.
Мета отримання кредиту: споживчі потреби (п. 1.6 договору).
Згідно з п. 1.7 договору, денна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.7.1 за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 90465,53% річних
Вказаний договір було укладено за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечувався споживачу (відповідачу) через веб-сайт. 
04 січня 2024 року о 13:49:41, після попереднього проходження позичальником реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ «Слон Кредит» засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ «Слон Кредит» сформувало договір про надання споживчого кредиту №1370586, надало його позичальнику для ознайомлення і направило на його номер мобільного телефону одноразовий ідентифікатор Е950, котрий було введено позичальником у відповідний розділ ІТС (а.с.6-10).
Відповідач також підписав паспорт споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування (а.с.11-12).
14 жовтня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14102024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
Так, згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №14102024 від 14 жовтня 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1370586 на загальну суму 196875 грн, з яких: 25 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 171875 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.20). 
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ). Також банком надано виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , згідно якої установлено зарахування коштів у розмірі 25 000 грн 04 січня 2024 року на рахунок відповідача (а.с.79).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В апеляційній скарзі сторона відповідача зазначає про те, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 примірника кредитного договору.
Колегія суддів вважає безпідставними такі твердження відповідача з огляду на таке.
Відповідно до умов п. 1.1. договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІКС Товариства.
Пунктом 8.2. договору визначено, що споживач підтверджує, що додаткові контактні дані та електронна адреса, які вказані в реквізитах споживча в Розділі 10 «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» Договору (або надані споживачем Товариству окремо) належать саме споживачу та знаходяться в його користуванні, володінні та розпорядженні.
Пунктом 9.1. передбачено, що цей договір складено в 2 (двох) оригінальних примірниках українською мовою, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу.
Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.4. договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові обов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (пункт 9.2. договору).
Пунктом 9.6. договору визначено порядок укладення договору та створення електронних підписів сторін. Цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання.
Долучений позивачем до позовної заяви примірник договору №1370586 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» у розділі 10 містить реквізити споживача ОСОБА_1 , паспортні дані, адресу місця реєстрації, номери мобільних телефонів, адресу електронної пошти (а.с.6-10).
Вказаний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було направлено Товариством на його мобільний номер.
Згідно п.п. 1.3, 1.4 договору, сума кредиту складає 25 000 гривень, строк кредиту - 360 днів.
Оскільки відповідач виконав послідовні дії в інформаційній системі, яка використовується ТОВ «Слон Кредит», вважається, що сторони Кредитного договору досягли згоди щодо істотних умов цих договорів.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).
Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
Разом з тим, відповідач не надав доказів оспорення зазначеного договору у судовому порядку.
При цьому, Верховний Суд неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). 
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.
Колегією суддів ураховано, що відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував доводи позивача про те, що він уклав кредитний договір із Товариством, отримав кошти за кредитним договором, зокрема, того, що 04 січня 2024 року на його банківський рахунок, платіжним засобом до якого є картка № НОМЕР_2 , не надходили грошові кошти у сумі 25 000 грн.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності позивачем факту укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем та факту отримання за умовами вказаного договору кредитних коштів у сумі 25 000 грн.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у результаті чого утворилась заборгованість.
Місцевий суд правомірно, керуючись вимогами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно із Законом №3498-IX від 22 листопада 2023 року, вказав, що визначений договором розмір денної процентної ставки не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування», а відтак вважав наявними підстави для зменшення розміру заборгованості за відсотками до 71 000 грн.
Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують встановлених судом обставин, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Галайчук Ганною Сергіївною, залишити без задоволення.
Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2025 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2025 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 15.05.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко