Справа № 349/1834/25 
Провадження № 22-ц/4808/901/26 
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Гудяк Х.М.
учасники справи
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на заочне рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року, ухвалене в складі судді Мелещенко Л.В.,
за позовом ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.04.2025 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» укладено кредитний договір № 180181 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15295 грн на банківську карту № НОМЕР_1 хх-хххх-2472 відповідачки.
Умовами кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з кредитодавцем.
16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс»та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 16042025, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем, на час подання позовної заяви, за кредитним договором становить – 16 899,49 грн, яка складається з: 15 295,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 3,49 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 401,00 грн - заборгованість по комісії; 1 200,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №180181 від 22.04.2025 року у розмірі у розмірі 15 699,49 грн, яка складається з 15 295,00 грн заборгованості за тілом, 3,49 грн заборгованості за відсотками та заборгованість за комісією 401,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Заочним рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 16,35 грн боргу за кредитним договором. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2,42 грн та витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ «Юніт Капітал» звернулось з апеляційною скаргою, у якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 рокускасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №180181 від 22.04.2025 року у розмірі 15 699,49 грн. Стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 6056 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до п.2.2.1 кредитного договору сума кредиту становить 15295, 00грн, з яких 12984, 40 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит№165819 від30.12.2024 року укладеним з кредитодавцем; у розмірі16,35 грн на картковий рахунок позичальника; 2294, 25 грн шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5 кредитногодогоовру.
Суд першої інстанції не врахував положення ч. 1 ст. 601 ЦК України щодо припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, та не звернув уваги на те, що частина наданого кредиту в розмірі 12 984,40 грн була спрямована на погашення боргу за попереднім кредитним договором. 
Відповідно до умов договору, ці кошти зараховувалися автоматично і фактично не видавалися відповідачці на руки, тому висновок суду про обов`язковість надання доказів їхнього прямого перерахування відповідачці є помилковим та безпідставним.
Комісія за надання кредиту складає 2 294,25 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (згідно з п. 2.5.) Згідно до вимог ст. 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом.
Матеріали справи містять докази акцептування індивідуальної частини договору, що свідчить про взаємну згоду сторін на його укладення. Зокрема, погоджений розподіл кредитної суми у розмірі 15 295 грн, з яких 12 984,40 грн на закриття попередньої заборгованості, 2 294,25 грн — на сплату комісії та 16,35 грн — на поточний рахунок.
Суд залишив поза увагою той факт, що позичальник ще до моменту підписання договору підтвердила повну обізнаність із його умовами, зокрема щодо порядку та способу надання кредиту (пункт 1.2 договору). З огляду на це, суд дійшов безпідставного висновку, звівши аналіз договору до формального врахування лише частини кредитних коштів та не звернув уваги, що решта суми була використана за прямою цільовою згодою сторін, передбаченою умовами договору. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду не надано. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. 
Підписавши кредитний договір, позичальник добровільно погодився на всі його умови, зокрема на сплату комісії за надання кредиту в розмірі 15,00% від суми позики, та взяв на себе повну відповідальність за їх виконання.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

У судове засіданя представник ТОВ «Юніт Капітал» не зявився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкоюпро доставку електронного документу.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, судвстановив наявність у ОСОБА_1 простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 16,35 грн. Вимогу ТОВ «Юніт Капітал» стягнути 15 295,00 грн суд визнав безпідставною, оскільки позивачем не довено факт видачі такої суми.
Суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення відсотків за 183 дні за ставкою 0,1% річних не підлягають задоволенню, оскільки їхній розмір, обчислений від суми 16,35 грн, становить менше однієї копійки, що унеможливлює їх стягнення в грошовому еквіваленті.
Суд дійшов висновку, що вимога про стягнення комісії за управління та обслуговування кредиту є необгрунтованою.
Також суд визначив розмір витрат на адвоката в сумі 4 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не вповній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.04.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс»» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 180181 в електронному вигляді із застосуванням одноразового ідентифікатора як електронного підпису.
Згідно з умовами договору, загальний розмір кредиту становить 15 295,00 грн із наступним розподілом коштів: 12 984,40 грн - для погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 165819 від 30.12.2024; 16,35 грн - для зарахування на картковий рахунок позичальника; 2 294,25 грн - для сплати комісії за надання кредиту. Кредит надано строком на 183 дні зі ставкою 0,10% річних. Комісія за управління та обслуговування кредиту становить 200,00 грн.
Згідно з виписки АТ «Ощадбанк» за рахунками ОСОБА_1 за період з 22.04.2025 до 27.04.2025 на її рахунок 22.04.2025 було зараховано переказ в розмірі 16,35 грн.
На підставі укладеного між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025, а також платіжної інструкції від 11.08.2025 та витягу з реєстру прав вимоги, право стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За змістом ст. 12 «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 22 квітня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 180181.
Згідно п. 2.2.1 договору загальний розмір кредиту становить 15 295,00 грн, що надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 15295 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №165819 від 30.12.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 16,35 грн на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_2 ; у розмірі 2294 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Згідно п. 2.3 договору, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10% річних. Тип процентної ставки фіксована.
Згідно п. 2.4 кредитного договору, знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.
Згідно п. 2.5 договору, комісія за надання кредиту складає 3000,00 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 15,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.
16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 16042025.
Згідно вищевказаного договору ТОВ «Юніт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс»,зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 180181 від 22.04.2025 року. 
Згідно довідки про проведення взаємозаліку від 30.10.2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» на підтвердження факту проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитного договору засвідчує, що відповідні операції були здійснені у встановленому порядку: кредитний договір №180181, дата кредитного договору 22.04.2025 року, сума кредиту 15295,00 грн, сума перерахована на погашення заборгованості за договором взаємозаліку 12984,40 грн, сума перерахування на картковий рахунок позичальника 16,35 грн, комісія 2294,25,00 грн, договір взаємозаліку 165819, дата договору взаємозаліку 30.12.2024 року.
Згідно з листом АТ «Державний ощадний банк України» від 19.02.2026 року та виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 28.03.2025 року на картку відповідачки № НОМЕР_3 було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 16,35 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, наданих позивачем, за період з 22 квітня 2025 року до 05 серпня 2025 року загальна сума заборгованості відповідачки на момент подання позовної заяви за кредитним договором №180181 становить 15699,49 грн та складається з: 15295,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 3,49 грн заборгованості за процентами; 401,00 грн заборгованості за комісією,1200 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня,штрафи).
Згідно з ч.1 ст.601 ЦКУ, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Взаємозалік заборгованостей - це спосіб розрахунків між сторонами, за якого взаємні грошові вимоги (заборгованості) погашаються частково або повністю шляхом зарахування.
Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що частина кредиту в розмірі 12 984,40 грн була спрямована на погашення боргу за попереднім кредитним договором, що підтверджується довідкою про проведення взаємозаліку від 30.10.2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс». Ця обставина відповідачкою не спростована.
Оскільки ці кошти за умовами договору спрямовані на погашення боргу за договором про споживчий кредит №165819 шляхом взаємозаліку, то висновок суду про обов`язковість надання доказів їх перерахування відповідачці є безпідставним. 
Сторони узгодили розмір позики, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
З урхуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за основною сумою боргу за кредитним договором в розмірі 15 295,00 грн. 

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом №180181 від 22.04.2025 року, колегія суддів зазначає наступне.
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п.2.3 договору).
Згідно п.2.8, п. 2.9.1 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 76,80% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 17599,71 грн.
Пунктом 2.6. Договору передбачено, що загальний строк кредитування за цим Договором складає 183 дні з 22.04.2025 (дата надання кредиту) по 22.10.2025.
Строк на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на місяць. Конкретні дати вказані в графіку платежів (п. 2.6.1.).
Денна процентна ставка складає: 2304,71 грн /15295 грн /183 день * 100% = 0,0823%/день (п.2.7.1.).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача по відсотків складає 3,49 грн. 
Суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини та помилково дійшов висновку про відмову у стягненні відсотків за користування кредитом. 
Щодо вимог про стягнення комісії за управління та обслуговування кредиту, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200 грн. Розмір комісії та обслуговування кредиту не може бути змінено.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку. Позикодавцем в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які кредитором встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення заборгованості по комісії є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, у постанові від 17 квітня 2024 року у справі № 754/644/21.
Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 401 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні з відповідача комісії у розмірі 401, 00 грн та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року необхідно змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за основною сумою кредиту за кредитним договором №180181 від 22.04.2025 року, скасувати в частині відмови у стягнення відсотків за користування кредитом,та стягнути ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №180181 від 22.04.2025 у розмірі 15298, 49 грн, яка складається з 15295 грн – заборгованість за основною сумою кредиту, 3,49 грн - заборгованість за процентами. 

Відповідно до ч. 13 ст.141ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 63).
При зверненні з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн ( а.с. 120).
Позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал» задоволено на 97,44%, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2360,3 грн та за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог 3540,6 грн.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як вбачається, позивачем заявлялися вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «Юніт Капітал» надало суду: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 укладений між адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал»; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; акт прийому - передачі наданих послуг від 25.11.2025, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, укладений між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» на суму 7000 грн; додаткову угоду №25770893937 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, згідно якої ТОВ «Юніт Капітал» доручило, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів клієнта, в тому числі по справах про стягнення заборгованості за кредитним договором.
При цьому, колегія звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена сума витрат на правничу допомогу у цій справі у сумі 4000, 00 грн відповідає критеріям розумності й співмірності, та з урахуванням положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до 2000 грн. З урахуванням пропорційності задоволених вимог позивача, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 1948,8 грн.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ТОВ «Юніт Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу в Івано-Франківському апеляційному суді в розмірі 6000 грн.
На підтвердження витрат до апеляційної скарги додано акт прийому-передачі наданих послуг №10/09/25-02 від 10.09.2025 року. Послуги надано на загальну суму 6000 грн (складання апеляційної скарги на рішення Рогатинського районного суду від 30.03.2026 року).
Оцінивши подані стороною позивача докази обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, розмір виконаної адвокатом роботи, врахувавши критерії розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути ТОВ «Юніт Капітал» на свою користь з ОСОБА_1 до 3000,00 грн.
Разом з тим, з урахуванням п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з урахуванням пропорційності задоволених вимог позивача, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 2923,2 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків  НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: бульвар Л. Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ відсотки за користування кредитом у розмірі 3, 49 грн.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, судових витрат по сплаті судового збору, витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків  НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: бульвар Л. Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ заборгованість за кредитним договором № 180181 від 22.04.2025 року у розмірі 15295 грн, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5900,90 грн, витрати на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4872, 00грн. 

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Головуючий     В.М. Луганська

Судді:      В.А. Девляшевський 

Є.Є. Мальцева