ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року	справа № 380/4013/26	
м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2
Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885), в якому із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.04.2026 вх.№17945 просить суд:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області стосовно нарахування позивачу 18 листопада 2025 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу судді в 23 роки, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за зверненням від 3 січня 2026 року щодо незарахування до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 23 роки, 1/2 частини періоду навчання у Львівському державному університеті ім.І.Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день) та роботи на посадах слідчого, старшого слідчого (6 років 3 місяці 14 днів) і адвоката (10 років 2 місяці 8 днів), що, включаючи час роботи на посаді судді Миколаївського районного суду Львівської області, Сихівського районного суду м.Львова, Апеляційного суду Львівської області та Львівського апеляційного суду протягом 23 років 2 місяців 28 днів, в сукупності складає 43 роки 1 місяць 21 день, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 23 роки, 1/2 частини періоду навчання у Львівському державному університеті ім.І.Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день) та роботи на посадах слідчого, старшого слідчого (6 років 3 місяці 14 днів) і адвоката (10 років 2 місяці 8 днів), що, включаючи час роботи на посаді судді Миколаївського районного суду Львівської області, Сихівського районного суду м.Львова, Апеляційного суду Львівської області та Львівського апеляційного суду протягом 23 років 2 місяців 28 днів, в сукупності складає 43 роки 1 місяць 21 день, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області проводити виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням сукупного стажу роботи за вислугою років у розмірі 96 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 18 листопада 2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
-зобов`язати відповідача подати до суду в місячний строк звіт про виконання рішення суду.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що на підставі рішення Вищої ради правосуддя №2375/0/15-25 від 11.11.2025 її звільнено із посади судді Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
Рішенням № 134650012635 від 05.12.2025 при тривалості стажу 46 років 6 місяців 13 днів позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням стажу роботи на посаді судді 23 роки в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди. 
Відповідач, на думку позивачка, при встановленні відповідних виплат порушуючи вимоги закону, не врахував частини її стажу роботи, який дає їй право на відставку, а саме: 1/2 частини періоду навчання у Львівському державному університеті ім.І.Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день) та роботи на посадах слідчого, старшого слідчого (6 років 3 місяці 14 днів) і адвоката (10 років 2 місяці 8 днів), вимога щодо якого була визначена законом та надає право для призначення на посаду судді відповідно до частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» № 2509-VIII від 12.07.2018 (далі - Закон № 2509-VIII). 
На думку позивачки, розмір щомісячного довічного утримання судді у відставці їй повинен обчислюватись зі стажу повних 43 роки 1місяць 21день. Саме такий стаж, як зазначає позивачка, був визначений компетентним органом, до повноважень якого належить визначати цей стаж - Вищою радою правосуддя, а також зазначений у довідці про розрахунок стажу для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці, виданій за останнім місцем роботи. 
Відповідач, при встановленні позивачці виплат довічного грошового утримання, обмежився врахуванням тільки 23 повних років 2місяці 10днів стажу на посаді судді. 
Позивачка вважає, що така бездіяльність відповідача порушує її право на належне (визначене законом) довічне грошове утримання судді у відставці, порушують встановлені Конституцією України гарантії незалежності суддів і допущені з перевищенням повноважень відповідача, який не взяв до уваги частину стажу, який визначено компетентним органом з урахуванням вимог закону, просить позов задовольнити повністю.
Відповідач скористався правом на подання відзиву та подав суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову.
Обґрунтовуючи заперечення відповідач зазначив, що пенсійне забезпечення суддів у відставці в Україні здійснюється відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів» (далі такж Закон 1402). 
Згідно з матеріалами електронної пенсійної справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. 
З 01.01.2021 позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 – IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі – Закон №1058). 
З 18.11.2025, відповідно до поданої заяви від 09.12.2025, позивачку переведено на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402 в розмірі 56% суддівської винагороди за 23 роки 2 місяці 10 днів роботи на посаді судді. 
Загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 46 років 07 місяців 13 днів, в тому числі спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці: 23 роки 2 місяці 10 днів, а саме: з 10.09.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 11.05.2006 з 12.05.2006 по 01.10.2018, з 02.10.2025 по 31.10.2025 та з 01.11.2025 по 17.11.2025. 
06.01.2026 позивачка звернулася до Головного управління із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
20.01.2026 Головним управлінням за вих. № 2739-673/П-02/8-1300/26 надано роз`яснення на вказану заяву, за яким відповідно до ст. 142 Закону № 1402 суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. 
Так, відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. 
Отже, згідно зі статтею 142 Закону №1402, враховувати до суддівського стажу три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права та половину строку навчання у вищому навчальному закладі (стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді) не передбачено. 
Враховуючи вимоги статті 142 Закону № 1402 до стажу позивачки, який дає право на призначення вищезазначеного виду пенсії зараховано період роботи на посаді судді, що становить 23 роки 2 місяці 10 днів, відсоток розрахунку пенсії від заробітку – 56 %, інше Законом не передбачено. 
Крім того, як вважає відповідач, ч. 3 ст. 142 Закону № 1402, чітко передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 23 роки 2 місяці 10 днів розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. 
На підставі вищезазначеного, відповідач вважає, що щомісячне грошове утримання в розмірі 56% із врахуванням стажу 23 роки 2 місяці 10 днів ОСОБА_1 обчислено правильно.
Просить у позові відмовити.
Позивачка, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві, на позовну заяву, подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що частиною другою статті 137 Закону № 1402-УШ установлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді. На час призначення позивачки на посаду судді такий стаж становив 3 роки. Так, вказала, що у рішенні Вищої ради правосуддя № 2375/0/15-25 від 11.11.2025 зазначено, що такий стаж підлягає зарахуванню їй при визначенні розміру довічного грошового утримання при виході у відставку. Однак зазначений стаж їй не зараховано. Стаж перебування на посаді адвоката (з 2 липня 1992 року по 9 вересня 2002 року) - 10 років 2 місяці 8 днів підтверджений відповідними записами у її трудовій книжці. Тому позивачка вважає, що при визначенні тривалості стажу для визначення її розміру довічного грошового утримання не враховано у сукупності 18 років 10 місяців 23 дні. Зокрема, за результатами розгляду її звернення пенсійний орган не дотримав вимоги закону та не усунув помилку під час визначення розміру належного їй грошового утримання з урахуванням формули, яка передбачена ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також положень законодавства, чинного на час призначення її на посаду судді та виходу у відставку.
Позивачка підсумовує, що до її стажу підлягає зарахуванню: страховий стаж перебування на посаді судді (23 роки), а також половина навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім.І.Франка (вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день)), робота на посадах слідчого, старшого слідчого (6 років 3 місяці 14 днів) і адвоката (10 років 2 місяці 8 днів). З урахуванням наведених вище мотивів, позивачка вважає, що її стаж судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 41 рік 10 місяців 23 дні та не підлягає зменшенню. Відповідачем, на думку позивачки, протиправно зменшено такий стаж до 23 років. Просить позов задовольнити.
Суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 13.08.2002 № 712/2002 призначена строком на п`ять років на посаду судді Миколаївського районного суду Львівської області.
Указом Президента України від 04.01.2003 № 3/2003 переведена на роботу на посаді судді Сихівського районного суду міста Львова в межах п`ятирічного строку.
Указом Президента України від 14.04.2006 № 308/2006 призначена в межах п`ятирічного строку на посаду судді Апеляційного суду Львівської області.
Постановою Верховної Ради України від 19.03.2009 № 1169-VI обрана на посаду судді Апеляційного суду Львівської області безстроково.
Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведена на роботу на посаду судді Львівського апеляційного суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя № 2375/0/15-25 від 11.11.2025 позивачку звільнено із посади судді Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Цим рішенням установлено: стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді на дату ухвалення Вищою радою правосудця цього рішення становить 23 роки 2 місяці 28 днів.
На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося статтею 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХП «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХП «Про статус суддів» визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 , а також довідкою, яку видало Управління роботи з персоналом Управління МВС України у Львівській області, від 12 лютого 2007 року № 1/3 № П-4, до призначення на посаду судді вона з 17 березня 1986 року до 1 липня 1992 року проходила службу в органах внутрішніх справ Львівської області на таких посадах:
з 17 березня 1986 року до 11 лютого 1987 року - слідчий (за рахунок осади старшого слідчого) відділу внутрішніх справ Пустомитівського райвиконкому Львівської області (наказ УВС Львівської області від 17 березня 1986 року № 58о/с);
з 11 лютого 1987 року до 21 квітня 1991 року - слідчий відділу внутрішніх справ Пустомитівського райвиконкому Львівської області (наказ УВС Львівської області від 12 лютого 1987 року № 30о/с);
з 21 квітня 1991 року до 1 липня 1992 року - старший слідчий відділу внутрішніх справ Пустомитівського райвиконкому Львівської області (наказ УВС Львівської області від 22 квітня 1991 року № 85о/с);
з 1 липня 1992 року - звільнена в запас за статтею 64 «ж» (за власним бажанням) (наказ УВС Львівської області від 26 червня 1992 року № 172о/с).
Стаж роботи ОСОБА_1 на зазначених посадах становить 6 років 3 місяці 14 днів і підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.
Згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Згідно з архівною довідкою від 21 жовтня 2025 року, яку надав Львівський національний університет імені Івана Франка, ОСОБА_2 зарахована студенткою І курсу юридичного факультету денної форми навчання (наказ ректора від 25 серпня 1980 року № 445). ОСОБА_2 закінчила навчання на юридичному факультеті за денною формою за спеціальністю «Правознавство» та отримала диплом серії НОМЕР_2 , виданий Львівським національним університетом імені Івана Франка 27 червня 1985 року з реєстраційним номером 722 з присвоєнням кваліфікації юриста (наказ ректора від 27 червня 1985 року № 226).
Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання у зазначеному вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 1 день.
Також, згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 після здобуття вищої юридичної освіти до призначення її суддею була членом Львівської колегії адвокатів з 2 липня 1992 року до 9 вересня 2002 року.
Із зазначеного стажу роботи ОСОБА_1 у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти, до стажу роботи, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню 3 (три) роки, які вимагалися законом для призначення на посаду судді.
За результатами вивчення доданих до заяви належним чином завірених копій документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді  ОСОБА_1 у відставку, а саме: паспорта громадянина України; актів про призначення, обрання, переведення судді; трудової книжки; диплома та інших матеріалів, установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню:
стаж роботи на посаді судді - 23 роки 2 місяці 28 днів;
час роботи на посаді слідчого - 6 років 3 місяці 14 днів;
половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 1 день; 
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 34 роки 11 місяців 13 днів.
Відповідно до доданих до заяви документів суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116, 137 Закону № 1402-VIII, а також абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя».
17.11.2025 наказом Львівського апеляційного суду № 05.14/16/25 припинено трудові відносини ОСОБА_1 із Львівським апеляційним судом та відраховано її зі штату цього суду.
Позивачка надала суду також розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 та довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Усі вказані акти, розрахунки та документи позивачка подавала також до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області призначено позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 56 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді.
03.01.2026 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та просила зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 1/2 частини періоду навчання у Львівському державному університеті ім.І.Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день) та роботи на посадах слідчого, старшого слідчого (6 років 3 місяці 14 днів) і адвоката (10 років 2 місяці 8 днів).
Також просила здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 92% суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум.
Листом від 20.01.2026 №2739-673/П-02/8-1300/26, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку про відсутність підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказано, що зарахування до стажу судді, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, адвоката чинним законодавством не передбачено.
Вважаючи, що відповідач протиправно не врахував зазначені періоди до стажу судді, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, позивачка звернулася з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № З-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
З огляду на викладене конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.
Крім того, що Конституція України у частині 2 статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №344/5707/19.
Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції У країни підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.
Органом державної влади, до повноважень якого віднесено визначення загального стажу роботи судді, який дає їй право на відставку, є Вища рада правосуддя.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.11.2025 № 2375/о/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Цим рішення Вища рада правосуддя встановила, що загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на відставку, становить 34 роки 11 місяців 13 днів, до якого зараховується:
стаж роботи на посаді судді - 23 роки 2 місяці 28 днів; 
час роботи на посаді слідчого - 6 років 3 місяці 14 днів;
половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 1 день; 
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Це рішення Вищої ради правосуддя є чинним. Доказів протилежного учасниками справи не надано.
До повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не віднесено визначення загального стажу роботи судді, який дає їй право на відставку і який визначає рівень щомісячного довічного грошового утримання судді.
Відповідно до статті 116 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів», зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі в України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до частини 2 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, № 1402-VIII ( в редакції чинній на час звернення позивачки до суду, далі по тесту - Закон № 1402-VIII), суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.
Згідно з частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною 2 статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній станом на 14 жовтня 2002 року) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
З огляду на зазначене право на зарахування стажу роботи в галузі права тривалістю три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про статус суддів» на день їх обрання.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Після доповнення статті 137 Закону №1402-VIII частиною другою (в редакції Закону № 2509-VIII від 12.07.2018) Вища рада правосуддя, Верховний Суд, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Рада суддів України, Державна судова адміністрація України, Національна школа суддів України видали спільного листа від 05.11.2018р. (№41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс- 1112/18, №1-22433/18, №02/3878) «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді» з метою роз`яснення нових положень ч.2 ст.137 Закону № 1402- VIII. У цьому листі зазначено: «...при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше до кандидатів на посади суддів застосовувалися різні вимоги, які діяли на момент такого призначення (обрання). Зокрема, вимоги, визначені Законом СРСР від 04.08.1989 №328-1 «Про статус суддів в СРСР», діяли з 01.12.1989 до 10.02.1993 при обранні суддів на посаду вперше.
Статтею 8 Закону № 328-1 встановлювалось, що народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Відтак, право на зарахування стажу роботи за юридичною спеціальністю два роки мають судді, яких було обрано на посаду суддів вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 328-1 на день їх обрання. Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом № 1402-VIII не встановлено. Передбачені частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді здійснюються з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018.» 
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 після здобуття вищої юридичної освіти до призначення її суддею була членом Львівської колегії адвокатів з 02.07.1992 до 09.09.2002.
У постанові від 16.07.2021 у справі № 200/9113/20-а Верховний Суд залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким позов в частині вимог про покладення на відповідача зобов`язання зарахувати до страхового стажу судді два роки стажу (досвіду) роботи адвокатом із підвищенням загального відсотку для обчислення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці, виходячи із обрахунку стажу з урахуванням двох років стажу роботи адвокатом згідно ч.2 ст. 137 Закону № 1402-VIII. Верховний Суд в постанові зазначив, що, задовольняючи позов в цій частині, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
У постанові від 09.11.2018 у справі № 607/8146/17 Верховний Суд зробив, зокрема, висновок, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. 
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 20.04.2021 (справа №344/570749).
Наведене свідчить про наявність у позивачки права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково трьох років роботи в галузі права.
Також, відповідно до абацу 2 статті 1 Указу Президента України №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності ст. 1 зазначеного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановами Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 та в подальшому №545 від 11.06.2008.
Пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» № 865 від 03.09.2005 року передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Згідно з архівною довідкою від 21.10.2025, яку надав Львівський національний університет імені Івана Франка, ОСОБА_2 зарахована студенткою І курсу юридичного факультету денної форми навчання (наказ ректора від 25.08.1980 № 445). ОСОБА_2 закінчила навчання на юридичному факультеті за денною формою за спеціальністю «Правознавство» та отримала диплом серії НОМЕР_2 , виданий Львівським національним університетом імені Івана Франка 27.06.1985 з реєстраційним номером 722 з присвоєнням кваліфікації юриста (наказ ректора від 27.06.1985 № 226).
Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання у зазначеному вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 1 день. 
Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, та узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у Постановах від 06.03.2018 у справі №308/6593/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17 від 28.11.2019 у справі № 428/3117/17, від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.».
Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 року у справі № 515/709/17, предметом якої була правомірність рішення пенсійного органу, яким при визначенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не було зараховано до стажу роботи на посаді судді періоду роботи позивача на посаді слідчого, сформував висновок, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого зараховується зазначений вище стаж (стаж слідчого), дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. При визначенні відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці стаж роботи слідчим прирівнюється до суддівського стажу.
Такий правовий висновок також підтриманий Верховним Судом у постанові від 08.09.2022 року у справі № 400/3035/21.
Суд встановив, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 , а також довідк, яку видало Управління роботи з персоналом Управління МВС України у Львівській області, від 12.02.2007 № 1/3 № П-4, до призначення на посаду судді позивачка з 17.03.1986 до 01.07.1992 проходила службу в органах внутрішніх справ Львівської області на таких посадах:
з 17.03.1986 до 11.02.1987 - слідчий (за рахунок осади старшого слідчого) відділу внутрішніх справ Пустомитівського райвиконкому Львівської області (наказ УВС Львівської області від 17.03.1986 № 58о/с);
з 11.02.1987 до 21.04.1991 - слідчий відділу внутрішніх справ Пустомитівського райвиконкому Львівської області (наказ УВС Львівської області від 12.02.1987 № 30о/с);
з 21.04.1991 до 01.07.1992 - старший слідчий відділу внутрішніх справ Пустомитівського райвиконкому Львівської області (наказ УВС Львівської області від 22.04.1991 № 85о/с);
з 01.07.1992р - звільнена в запас за статтею 64 «ж» (за власним бажанням) (наказ УВС Львівської області від 26 червня 1992 року № 172о/с).
Стаж роботи ОСОБА_1 на зазначених посадах становить 6 років 3 місяці 14 днів і підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.
Таким чином, загальний стаж, який має враховуватись при призначенні позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, включає:
стаж роботи на посаді судді - 23 роки 2 місяці 28 днів;
час роботи на посаді слідчого - 6 років 3 місяці 14 днів;
половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців 1 день; 
стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 34 роки 11 місяців 13 днів.
Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем при визначенні позивачці щомісячного довічного утримання судді у відставці взято до уваги лише частину стажу роботи на посаді судді, та не враховано наявний у позивачки і підтверджений документами стаж, що дає право на відставку і повинен враховуватись при обчисленні розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, який становить повних 34 роки.
Виходячи з викладеного, бездіяльність відповідача щодо неврахування позивачці до загального стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім.І.Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день), періоду роботи на посаді слідчого, старшого слідчого з 17.03.1986 до 01.07.1992 (6 років 3 місяці 14 днів), період роботи у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти, до стажу роботи, що дає право на відставку, 3 (три) роки, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеного позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зі стажу 34 роки 11 місяців 13 днів, з урахуванням половини періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім.І.Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день), періоду роботи на посаді слідчого, старшого слідчого з 17.03.1986 до 01.07.1992 (6 років 3 місяці 14 днів), період роботи у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти, до стажу роботи, що дає право на відставку, 3 (три) роки та здійснити виплату сум донарахованого щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахуванням вже виплачених позивачу сум.
Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями.
Однак, перерахунок розміру щомісячного довічного утримання відповідач зобов`язаний здійснити з 25.11.2025, тобто з моменту звернення позивачки за призначенням їй щомісячного довічного утримання судді у відставці, а не як зазначає позивачка з 18.11.2025.
Щодо позовних вимог позивачки в частині зобов`язання проводити виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням сукупного стажу роботи за вислугою років у розмірі 96 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 18 листопада 2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог, так як зазначені вимоги є передчасними, бо відповідач відповідного рішення про перерахунок розміру довічного грошового утримання із зарахуванням до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання на виконання цього судового рішення, - не проведено.
Щодо вимоги позивачки зобов`язати відповідача подати до суду в місячний строк звіт про виконання постанови суду, суд зазначає, що відповідно до частини першої ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми видно, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов`язком суду. А тому, у даному випадку, у встановленні судового контролю, шляхом встановлення звіту про виконання судового рішення, слід відмовити.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 1331,20грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування ОСОБА_1 під час прийняття рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім.І.Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день), періоду роботи на посаді слідчого, старшого слідчого з 17.03.1986 до 01.07.1992 (6 років 3 місяці 14 днів), період роботи у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти, до стажу роботи, що дає право на відставку, 3 (три) роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зі стажу 34 роки 11 місяців 13 днів, який зазначений в Розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який видано Львівським апеляційним судом 17.11.2025 за №05.09/50/2025, з урахуванням половини періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. І .Франка - вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 5 місяців 1 день), періоду роботи на посаді слідчого та старшого слідчого з 17.03.1986 до 01.07.1992 (6 років 3 місяці 14 днів), період роботи у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти, до стажу роботи, що дає право на відставку, 3 (три) роки та здійснити з 25.11.2025 виплату сум донарахованого щомісячного довічного утримання судді у відставці з урахуванням вже виплачених позивачу сум.
У задоволенні позову в частині інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1331(одна тисяча триста тридцять один)грн. 20коп. судового збору
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 22.06.2026.

Суддя Лунь З.І.