ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року 
м. Київ 
справа № 523/6389/16-ц
провадження № 61-4342св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 
відповідачка - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича, на постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 
2023 рокуу складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О. С., Сєвєрової Є. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
1. У грудні 2015 року ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача.
2. Позов обґрунтовувала тим, що 02 лютого 2013 року вона уклала з фізичною особою-підприємцемОСОБА_3 договір-доручення на продаж автомобіля марки «Bentley Continental Flying Spur», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
3. Вищезгаданий транспортний засіб, належний позивачці на праві власності, було поміщено в автосалон «Оскар» з метою подальшої реалізації. 
4. 05 листопада 2013 року ОСОБА_4 , керуючи вищезгаданим автомобілем, виїхав з автосалону та вчинив дорожньо-транспортну пригоду із наїздом на пішохода. 
5. Місце пригоди ОСОБА_4 залишив, потерпілий пішохід від отриманих травм помер. 
6. За фактом вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди щодо 
ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу та притягнуто останнього до кримінальної відповідальності. 
7.  ОСОБА_1 вказувала, що на належний їй транспортний засіб в рамках кримінальної справи, порушеної щодо ОСОБА_4 , було накладено арешт, під яким автомобіль перебував з 08 листопада 2013 року по 04 червня 2015 року. 
8. З урахуванням вищевказаного позивачка зазначала, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою як фізичною особою-підприємцем умов укладеного між ними договору доручення на продаж автомобіля від 02 лютого 
2013 року, їй було завдано матеріальні збитки у вигляді різниці між вартістю не пошкодженого автомобіля при його передачі на реалізацію та вартістю пошкодженого автомобіля після його повернення зі штрафмайданчика у розмірі 52 012,07 дол. США.
9. Також зауважувала, що наявні підстави для стягнення з відповідачки на її користь відшкодування моральної шкоди, яка була завдана душевними переживаннями, яких позивачка зазнала після того, як із засобів масової інформації дізналася про дорожньо-транспортну пригоду, у яку потрапило її авто та можливу причетність до останньої її сина, який на той момент був депутатом міської ради, оскільки особа, яка керувала транспортним засобом, з місця пригоди зникла, 
а замість останньої з`явився «підставний» водій, а відтак до повного з`ясування обставин зазнала сильного стресу.
10. Більше того, оскільки автомобіль тривалий час перебував під арештом 
у кримінальній справі, вона не могла його продати та опинилася у скрутному матеріальному становищі. 
11. Відповідачка, своєю чергою, не вчинила жодних дій, спрямованих на звільнення автомобіля з-під арешту. 
12. Вказувала, що автомобіль є доволі дороговартісним, а тому сама по собі інформація про дорожньо-транспортну пригоду за участі останнього, в результаті якої загинула людина, негативно вплинула на потенційних покупців.
13. З урахуванням вищевказаного ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачки на свою користь 1 729 929,42 грн на відшкодування майнової шкоди (матеріальних збитків) та 500 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
Короткий зміст рішень районного суду та рух справи
14. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 
2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь 
ОСОБА_1 1 190 812,54 грн на відшкодування майнової шкоди та 150 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 12 151,73 грн.
15. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, районний суд мотивував своє рішення тим, що між позивачкою та відповідачкою було укладено договір, який неналежно виконувався відповідачкою.
16. Відтак, на переконання районного суду, саме внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору позивачці було завдано збитків у вигляді втрати вартості автомобіля «Bentley Continental Flying Spur», реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 52 012,09 дол. США, що станом на день звернення до суду відповідало 1 190 812,54 грн за офіційним курсом Національного банку України.
17. Також районний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивачки про відшкодування на її користь завданої моральної шкоди.
18. Відтак, як зазначив районний суд у рішенні за наслідками розгляду справи, позивачка не мала можливості продати належний їй автомобіль та отримати за нього кошти, на які розраховувала. Крім того, відповідачка не вчинила жодних дій, спрямованих на відшкодування завданої позивачці шкоди. Також суд урахував негативний вплив участі автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої загинула людина, на попит на такий транспортний засіб та його ринкову вартість. За таких обставин районний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь позивачки 
150 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
19. У травні 2020 року  ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2020 року заяву  ОСОБА_1 задоволено.
Видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа у справі № 523/6389/16-ц про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 1 190 812,54 грн, моральної шкоди в сумі 150 000, 00 грн, а всього - 1 340 812, 54 грн.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа 
у справі № 523/6389/16-ц.
Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції
20. Постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухваленою за наслідками апеляційного перегляду рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2016 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
21. Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд мотивував своє рішення помилковістю висновків районного суду щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_3 шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля.
22. Як зазначив апеляційний суд, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору про надання послуг, збитки, завдані позивачці як замовнику внаслідок невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг (у цьому випадку - послуг із продажу автомобіля), у розумінні статті 906 ЦК України не 
є тотожними матеріальним збиткам і моральній шкоді, яких було завдано не безпосередньо виконавцем за договором, а третьою особою - ОСОБА_4 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка спричинила пошкодження транспортного засобу, відкриття кримінального провадження та накладення арешту на транспортний засіб у межах такого провадження.
23. Також постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухваленою за наслідками апеляційного перегляду ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2020 року скасовано.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа у справі відмовлено.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
24. У березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_1 , - адвоката Подорожнього А. С.,на постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухвалену за результатами апеляційного перегляду заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2016 року, та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухвалену за результатами апеляційного перегляду ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2020 року за наслідками вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа, у вказаній справі.
25. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 26 березня 2024 року суддею-доповідачем для розгляду справи 
№ 523/6389/16-ц визначено Тітова М. Ю., судді, які входять до складу колегії: 
Зайцев А. Ю., Коротенко Є. В.
26. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 рокуу відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухвалену за результатами апеляційного перегляду ухвали Суворовського районного суду м. Одеси 
від 11 червня 2020 року за наслідками вирішення питанняпро поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.
27. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі в частині оскарження заявником постанови Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухваленої за результатами перегляду заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2016 року, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
28. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
29. Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 02 червня 2026 року на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Зайцева А. Ю. призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю.
30. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2026 року суддею-доповідачем для розгляду справи 
№ 523/6389/16-ц визначено Сакару Н. Ю., судді, які входять до складу колегії: 
Осіян О. М., Сердюк В. В.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
31. У касаційній скарзі в частині оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, ухваленої за результатами перегляду заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2016 року представник ОСОБА_2 - адвокат Подорожній А. С.просить останню скасувати та залишити в силі заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси 
від 17 серпня 2016 року.
32. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 та 
від 09 листопада 2022 року в справі № 754/7728/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
33. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо дійсного характеру укладеного між сторонами договору.
34. Відтак, на переконання заявника, апеляційним судом при вирішенні спору не враховано положень статті 1011 та 1021 ЦК України, відповідно до змісту яких за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
35. Комісіонер, своєю чергою, відповідає перед комітентом за втрату, недостачу, пошкодження майна комітента. Якщо при прийнятті комісіонером майна, що надійшло від комітента, або майна, що надійшло для комітента, будуть виявлені недостача або пошкодження, а також у разі завдання шкоди майну комітента комісіонер повинен негайно повідомити про це комітента і вжити заходів щодо охорони його прав та інтересів.
36. Комісіонер порушив зобов`язання і допустив втрату майна, у зв`язку із чим заподіяна комітенту шкода підлягає стягненню з комісіонера.
37. Відтак, на переконання позивача, відповідачкою не було належним чином забезпечено схоронність майна та, як наслідок, не було належним чином виконано умови договору, підтвердженням чого є встановлений під час розгляду справи факт використання належного позивачці автомобіля третіми особами з невідомою метою у особистих цілях, не пов`язаних з виконанням умов договору.
38. Відтак збитків було завдано позивачеві саме внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань щодо забезпечення схоронності майна замовника за договором. Це свідчить про те, що такі збитки не були наслідком дії непереборної сили чи протиправних дій третіх осіб, а тому відповідальність за їх відшкодування має нести саме відповідачка як особа, якій було передано майно.
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
39. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 лютого 2013 року між ОСОБА_1 , як довірителем, та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 , як повіреним, у простій письмовій формі було укладено договір №б/н доручення продажу автомобіля за змістом якого повірений зобов`язався за винагороду від імені та за рахунок довірителя вчинити, зокрема, наступні дії:
з метою продажу провести демонстрацію в автосалоні «Оскар», належному повіреному на праві оренди, автомобіль довірителя марки «Bentley Continental Flying Spur», 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ;
інформувати потенційних покупців про якісні та технічні характеристики автомобіля;
надати організаційну та консультативну допомогу довірителю в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу автомобіля (Т.1, а.с.4-6).
40. Відповідно до акту від 02 лютого 2013 року, складеного на виконання пункту 2.2.4 договору №б/н доручення продажу автомобіля, ОСОБА_1 передала фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 автомобіль марки Bentley модель - Continental, кузов - НОМЕР_2 , 2006 року випуску для реалізації (продажу) (Т.1, а.с.7).
41. Вищевказаний автомобіль на момент передачі належав ОСОБА_1 на праві власності (Т.1, а.с.8).
42. Зі змісту ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 
2014 року у справі № 523/14581/14-к судами встановлено, що ОСОБА_4 
05 листопада 2013 року, керуючи технічно справним автомобілем «Веntly Continental Flying Spur», реєстраційний номер НОМЕР_3 , порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.4, дорожньої розмітки 1.9 і вимог дорожніх знаків 5.17 і 7.4.4 Правил дорожнього руху України, біля будівлі № 134 по вул. Миколаївська дорога в Суворовському районі м. Одеси, скоїв наїзд на пішохода, який перетинав проїжджу частину вказаної вулиці справа наліво у невстановленому для переходу місці. 
43. Також зі змісту вищевказаної ухвали судами встановлено, що кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 у підозрі по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 135 КК України, було закрито (Т.1, а.с.33-36). 
44. У зв`язку із закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , ухвалою Суворовського районного суду від 26 червня 2015 року ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2013 року про накладення арешту на автомобіль «Bently» д/н НОМЕР_1 , власником якого 
є ОСОБА_1 , скасовано.
45. Знято арешт з автомобіля Bently» д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 (Т.1, а.с.16).
46. Відповідно до висновку № 6801 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості автомобіля від 05 грудня 2013 року, станом на 05 грудня 2013 року вартість транспортного засобу Bentley Continental Flying Spur, реєстраційний номер НОМЕР_3 складала 781 276 грн (Т.1, а.с.9-10), що за курсом Національного банку України складало 97 745,02 дол. США.
47. Відповідно до висновку № 2751 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості автомобіля від 22 липня 2015 року вартість вищезазначеного транспортного засобу станом на 22 липня 2015 року складала 1 007 106,00 грн. (Т.1, а.с. 13-14), що за курсом Національного банку України складало 45 732,93 дол. США.
48. Зі змісту дубліката договору відступлення прав вимоги, укладеного між ОСОБА_5 , діючим від імені ОСОБА_1 , та 
ОСОБА_2 , посвідченого 21 вересня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О. І., зареєстрованого в реєстрі за №322, судами встановлено, що ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв права вимоги за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси 
від 17 серпня 2016 року по цивільній справі №523/6389/16-ц (Т.1, а.с.116-117).
49. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року заяву 
ОСОБА_2 про процесуальне правонаступництво задоволено, залучено 
ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_1 до участі в справі №523/6389/16-ц (Т.1, а.с.221).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
50. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
51. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
52. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
53. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
54. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
55. Як вбачається зі змісту касаційної скарги, заявник останньої вважає, що між сторонами фактично було укладено договір комісії, а відтак наявні підстави для покладення саме на відповідачку як сторону останнього відповідальності за пошкоджене майно.
56. Водночас такі доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу з огляду на таке.
57. Згідно з частиною першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України 
(у редакції на момент виникнення між сторонами договірних правовідносин) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
58. Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
59. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
60. Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
61. Зміст статті 626 ЦК України містить поняття договору, яким, в свою чергу, 
є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
62. Частина перша, друга статті 626 ЦК України передбачає як право сторін укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, так і право врегулювати 
у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які 
не врегульовані цими актами. 
63. Згідно з частиною першою, другою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
64. У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
65. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
66. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
67. За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
68. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням 
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
69. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
70. За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
71. За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України).
72. Відтак, договір комісії в першу чергу передбачає вчинення за плату однією стороною одного або кількох правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
73. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (частина третя 
статті 1012 ЦК України).
74. Водночас, відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
75. Відтак, як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору доручення на продаж автомобіля, останній не містить умов щодо вчинення однією стороною правочинів в інтересах другої сторони, тобто вищевказаний договір не 
є за своїм змістом договором комісії, а є договором про надання послуг, визначеним змістом останнього.
76. Відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг передбачена законодавцем у статті 906 ЦК України, відповідно до змісту якої збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
77. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.
78. Як вбачається зі змісту позову, останній обґрунтований саме вищевказаною нормою, а відтак саме неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг позивачка обґрунтовувала своє право на відшкодування збитків.
79. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 22 грудня 2022 року у справі № 520/4658/17 (провадження № 61-19986св19):
«Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України)».
80. Відтак, ураховуючи, що пошкодження належного позивачці автомобіля було спричинене не безпосередньо відповідачкою, а дорожньо-транспортною пригодою, спричиненою ОСОБА_4 , наслідком якої стали, зокрема, пошкодження транспортного засобу, відкриття кримінального провадження та накладення арешту на автомобіль, що належав позивачці, у межах цього провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду про відсутність підстав для покладення на відповідачку обов`язку з відшкодування збитків, завданих протиправними діями третьої особи, до якої позовних вимог не заявлено, а доводи касаційної скарги таких висновків апеляційного суду не спростовують.
81. Більше того, колегія суддів зауважує, що зі змісту укладеного між позивачкою та відповідачкою договору не вбачається, що на останню було покладено обов`язок щодо збереження майна, належного позивачці. Це також спростовує доводи касаційної скарги про порушення відповідачкою своїх договірних обов`язків щодо забезпечення схоронності майна.
82. Посилання скарги на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник 
у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин, та не суперечать висновкам суду апеляційної інстанції у справі, яка є предметом касаційного перегляду.
83. Зокрема, упостанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі 
№ 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20), посилання на яку містяться 
укасаційній скарзі, вказано, що відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. 
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
84. Вищевказані висновки були підтримані Верхвоним Судом у змісті постанови від 09 листопада 2022 рокуу справі № 754/7728/19 (провадження № 61-10032св21).
85. Водночас посилання заявника на наявність між сторонами правовідносин за договором комісії спростовуються безпосередньо змістом позовної заяви, 
в обґрунтування якої покладено, зокрема, положення статті 906 ЦК України. 
86. Отже, сама позивачка кваліфікувала правовідносини, що виникли між сторонами, як такі, що випливають із договору про надання послуг, а не з договору комісії, що, своєю чергою, спростовує зазначені доводи заявника.
87. Підсумовуючи, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
88. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
89. Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
90. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не 
є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236)).
91. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують 
у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява 
№ 63566/00, § 23)). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
92. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
93. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
94. Враховуючи наведене, а також врахувавши правовідносини, які виникли між сторонами у справі колегія суддів вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для покладення на ОСОБА_3 відповідальності у вигляді обов`язку із відшкодування збитків, спричинених третьою особою, а відтак вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, 
а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Подорожнього Андрія Сергійовича, залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року за наслідками апеляційного перегляду заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников  О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович