ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 м. Дніпро Справа № 908/80/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Демчини Т.Ю., Левшиної Г.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.

Представники сторін:
від позивача (апелянта): Батовська Т.І.;
від відповідача: Аксарін Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в частині відмови у стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору (суддя Ярешко О.В.)
у справі № 908/80/26
за позовом: Приватного акціонерного товариства “Національна енергетична компанія “Укренерго”, м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Запоріжжяелектропостачання”, м. Запоріжжя
про стягнення 11 325 341, 04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення 11 325 341, 04 грн, з яких: 1 691 304, 82 грн — 3% річних, 9 634 036, 22 грн — інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, дата акцептування — 01.01.2024, ідентифікатор договору № 0119-02024-ПП.
Позивач зазначав, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.02.2025 у справі № 908/2711/24 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» вже було стягнуто основний борг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП за період з 31.07.2024 по 24.09.2024 у розмірі 148 884 585, 14 грн, 3% річних у розмірі 1 792 282, 43 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 422 057, 22 грн та 847 840 грн судового збору.
За твердженням позивача, після ухвалення судового рішення у справі № 908/2711/24 відповідач здійснив оплату основного боргу із простроченням, у зв`язку з чим у ПрАТ «НЕК «Укренерго» виникло право на нарахування передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних втрат за подальший період прострочення виконання грошового зобов`язання.
Посилаючись на те, що грошове зобов`язання за договором було виконано відповідачем несвоєчасно, а також на наявність передбачених законом підстав для застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач просив стягнути з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» 1 691 304, 82 грн 3% річних та 9 634 036, 22 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення 11 325 341, 04 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 1 691 304, 82 грн 3% річних, 9 627 105, 56 грн інфляційних втрат та 135 820,92 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 6 930, 66 грн інфляційних втрат відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у відповідача прострочення виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2711/24, є підставою для застосування наслідків, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Суд першої інстанції встановив, що здійснений позивачем розрахунок 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства, а тому заявлена до стягнення сума 1 691 304, 82 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.
Перевіряючи розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд врахував правові висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, а також у постановах Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/18308/21 та від 03.04.2024 у справі № 910/4170/23 щодо порядку визначення сукупного індексу інфляції та розрахунку інфляційних втрат.
Здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат із застосуванням сукупного індексу інфляції, визначеного з урахуванням наведених висновків Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат у сумі 9 627 105, 56 грн, тоді як у частині 6 930, 66 грн заявлені вимоги є безпідставними.
З огляду на встановлені обставини та здійснений перерахунок суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 1 691 304, 82 грн 3% річних та 9 627 105, 56 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в частині відмови у стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити зазначене рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» додатково 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки місцевого господарського суду не відповідають правовим висновкам Верховного Суду щодо порядку розрахунку інфляційних втрат.
На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про завищення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у частині 6 930, 66 грн.
З огляду на викладене, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 підлягає зміні в оскаржуваній частині із задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» зазначає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в оскаржуваній частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме статті 625 Цивільного кодексу України, та з порушенням норм процесуального права, що призвело до безпідставної відмови у стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи щодо наявності у відповідача прострочення виконання грошового зобов`язання, розміру основного боргу, періодів прострочення, а також правомірності нарахування 3% річних. Водночас, на думку скаржника, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про завищення позивачем розміру інфляційних втрат на суму 6 930,66 грн.
ПрАТ «НЕК «Укренерго» вказує, що 3% річних та інфляційні втрати у цій справі нараховані на заборгованість за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП, наявність якої була встановлена рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.02.2025 у справі № 908/2711/24, за період з 25.09.2024 по дату фактичного погашення відповідної заборгованості.
Скаржник наголошує, що суд першої інстанції, перевіряючи заявлений позивачем розрахунок, визнав правильними визначені позивачем суми основного боргу, до яких застосовуються наслідки, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а також періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відповідач, за твердженням апелянта, зазначені фактичні обставини не спростував та належного контррозрахунку не подав.
Разом з тим, ПрАТ «НЕК «Укренерго» не погоджується з висновком суду першої інстанції про неправильність визначення інфляційних втрат за період із листопада 2024 року по лютий 2025 року на суму боргу 56 182 479, 76 грн та за період із жовтня 2024 року по березень 2025 року на суму боргу 53 168 960, 33 грн.
На думку апелянта, суд першої інстанції помилково застосував правові висновки Верховного Суду щодо заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, оскільки врахував лише один елемент відповідної методики розрахунку інфляційних втрат, не оцінивши її у повному обсязі та взаємозв`язку з іншими висновками Верховного Суду.
Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд послався на постанову Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, однак не врахував, що застосування правила щодо заокруглення сукупного індексу інфляції не може здійснюватися ізольовано від правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.
Апелянт звертає увагу, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, подальший розрахунок інфляційних втрат має здійснюватися з урахуванням проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць, тобто шляхом перемноження такого залишку на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у відповідному розрахунковому місяці.
За доводами скаржника, якщо при обчисленні інфляційних втрат за наступний період до початкової заборгованості включати вартість грошей, визначену з урахуванням індексу інфляції за попередній період, то розмір інфляційних втрат є математично тотожним тому, який був розрахований позивачем у цій справі.
ПрАТ «НЕК «Укренерго» посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23, у якій Верховний Суд зазначив, що збільшений розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат через незаокруглення показників індексу інфляції до десятого числа після коми слід кваліфікувати як частину інфляційних втрат, збільшених за рахунок включення до складу початкової заборгованості інфляційних втрат попередніх періодів, що узгоджується з висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.
Скаржник вважає, що наведений правовий висновок Верховного Суду безпосередньо спростовує висновок суду першої інстанції про завищення позивачем розміру інфляційних втрат виключно з підстав незастосування заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції фактично застосував лише окремий елемент методики визначення інфляційних втрат, пов`язаний із заокругленням величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, однак не врахував інший складник відповідної методики, сформульований Верховним Судом, а саме необхідність здійснення подальшого розрахунку інфляційних втрат із урахуванням проіндексованої вартості боргу за попередній розрахунковий період.
За твердженням скаржника, саме такий комплексний підхід до визначення інфляційних втрат відповідає правовому висновку, викладеному в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, тоді як застосування лише правила щодо заокруглення індексу інфляції призводить до неповного врахування фактичного знецінення грошових коштів кредитора.
ПрАТ «НЕК «Укренерго» зазначає, що Верховний Суд у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 фактично усунув неоднозначність у застосуванні відповідних підходів та дійшов висновку про математичну тотожність результату розрахунку інфляційних втрат у випадку включення до складу заборгованості інфляційних втрат попередніх періодів. На думку апелянта, наведений висновок безпосередньо спростовує підхід, застосований судом першої інстанції при здійсненні власного перерахунку заявлених до стягнення сум.
Скаржник також звертає увагу на те, що місцевий господарський суд, здійснюючи перерахунок інфляційних втрат, фактично відійшов від методики, яка застосовувалась позивачем при формуванні позовних вимог, однак не навів переконливого обґрунтування причин неврахування правових висновків Верховного Суду щодо порядку проведення послідовної індексації боргу за весь період прострочення.
Крім того, апелянт зазначає, що інфляційні втрати, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, мають компенсаційний характер та спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора шляхом компенсації втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. У зв`язку з цим, на думку скаржника, при визначенні їх розміру суд повинен виходити з необхідності забезпечення повного відшкодування втрат кредитора, а не виключно з формального застосування окремих арифметичних правил.
ПрАТ «НЕК «Укренерго» також наголошує, що заявлений ним розрахунок інфляційних втрат здійснений із дотриманням усталеної судової практики Верховного Суду та відповідає правовій природі інфляційних втрат як способу захисту майнового права кредитора, а тому відсутні підстави для зменшення заявленої до стягнення суми на 6 930,66 грн.
На переконання скаржника, суд першої інстанції безпідставно здійснив власний перерахунок інфляційних втрат та дійшов помилкового висновку про необхідність часткової відмови у позові, що, у свою чергу, призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат та зменшення суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На думку апелянта, суд першої інстанції фактично обмежився механічним застосуванням правила про заокруглення сукупного індексу інфляції, однак не перевірив, чи компенсується відповідна різниця застосуванням іншої складової методики, а саме включенням проіндексованої вартості боргу попереднього періоду до початкової заборгованості наступного періоду.
ПрАТ «НЕК «Укренерго» також зазначає, що частина друга статті 625 Цивільного кодексу України не містить спеціального порядку чи єдиної формули обрахунку інфляційних втрат, а тому при вирішенні спору суд мав ураховувати правові висновки Верховного Суду у їх системному зв`язку, зокрема висновки щодо необхідності забезпечення повного відшкодування кредитору втрат від знецінення грошових коштів за весь час прострочення.
Апелянт наголошує, що інфляційні втрати мають компенсаційний характер та спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора у зв`язку зі знеціненням грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Тому, на думку скаржника, формальне зменшення заявленої суми інфляційних втрат лише через арифметичне заокруглення окремого показника, без урахування повної методики їх розрахунку, суперечить природі відповідного способу захисту права.
Скаржник зазначає, що заявлена ним сума інфляційних втрат не виходить за межі передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України наслідків прострочення грошового зобов`язання та відповідає фактичному періоду прострочення, розміру боргу і методиці, яка узгоджується з актуальними висновками Верховного Суду.
Крім того, ПрАТ «НЕК «Укренерго» вказує, що суд першої інстанції, відмовивши у стягненні 6 930,66 грн інфляційних втрат, відповідно зменшив і суму судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки, на думку апелянта, позовні вимоги підлягали задоволенню в повному обсязі, то з відповідача також має бути стягнуто додатково 83,17 грн судового збору.
Підсумовуючи наведене, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував статтю 625 Цивільного кодексу України та неповно врахував висновки Верховного Суду щодо порядку розрахунку інфляційних втрат, унаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у частині 6 930,66 грн інфляційних втрат та 83,17 грн судового збору. У зв`язку з цим апелянт просить змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в оскаржуваній частині та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» просить відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в оскаржуваній частині залишити без змін. Відповідач вважає, що рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору є законним, обґрунтованим, ухваленим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» зазначає, що суд першої інстанції правомірно застосував правові висновки Верховного Суду щодо порядку визначення інфляційних втрат та обґрунтовано врахував методику розрахунку сукупного індексу інфляції із заокругленням величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми. На думку відповідача, саме такий підхід відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 17.01.2024 у справі № 910/18308/21, від 03.04.2024 у справі № 910/4170/23 та від 23.09.2021 у справі № 924/2/21.
Відповідач наголошує, що індекс інфляції є статистичним показником, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, а тому його застосування повинно здійснюватися саме у тому вигляді, у якому відповідні показники визначаються органами державної статистики. На переконання відповідача, величина приросту індексу споживчих цін повинна визначатися із заокругленням до десяткового числа після коми, оскільки саме так формуються та офіційно оприлюднюються відповідні показники.
ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» зазначає, що місцевий господарський суд правильно встановив порядок визначення інфляційних втрат та обґрунтовано дійшов висновку про помилковість частини розрахунків, здійснених позивачем. За твердженням відповідача, перевіряючи розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції правомірно застосував сукупний індекс інфляції 105,4 % за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року щодо боргу у сумі 56 182 479, 76 грн та сукупний індекс інфляції 108,9 % за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року щодо боргу у сумі 53 168 960,33 грн.
На думку відповідача, внаслідок правильного застосування зазначеної методики суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір інфляційних втрат за першим періодом у сумі 3 033 853, 91 грн, а за другим періодом — у сумі 4 732 037, 47 грн, тоді як позивачем ці показники були визначені у більшому розмірі. Саме тому, за твердженням відповідача, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення додатково 6 930, 66 грн інфляційних втрат.
ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» вважає, що здійснений судом першої інстанції перерахунок інфляційних втрат повністю відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо порядку застосування індексів інфляції та визначення величини інфляційних втрат. За твердженням відповідача, апелянтом не наведено жодних доводів щодо наявності арифметичних помилок у здійсненому судом розрахунку, а висловлена ним незгода фактично стосується лише іншого тлумачення відповідної судової практики.
Крім того, відповідач вказує, що базою для нарахування інфляційних втрат є сума основного боргу, яка існувала на останній день місяця, у якому відповідний платіж мав бути здійснений, без урахування будь-яких додаткових нарахувань. На переконання відповідача, інфляційні втрати повинні обчислюватися саме від суми основного боргу з урахуванням офіційних індексів інфляції за відповідні періоди прострочення.
ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» також зазначає, що апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди позивача із здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат та пропонує інший підхід до їх обчислення, однак не спростовує правильності застосованої судом першої інстанції методики та не доводить наявності помилки у здійсненому судом розрахунку. На думку відповідача, сам по собі факт існування іншого способу розрахунку не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.
Відповідач також зазначає, що наведені апелянтом посилання на постанову Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду у цій справі. На думку відповідача, зазначена постанова не змінює сформованого Верховним Судом підходу щодо необхідності визначення сукупного індексу інфляції із заокругленням величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, а тому не свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції статті 625 Цивільного кодексу України.
Крім того, відповідач зазначає, що оскільки суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, то відповідно правильно визначив і розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв`язку з цим ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги щодо додаткового стягнення 83, 17 грн судового збору.
Підсумовуючи наведене, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» вважає, що місцевий господарський суд правильно застосував статтю 625 Цивільного кодексу України, належним чином врахував правові висновки Верховного Суду щодо порядку визначення інфляційних втрат та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у частині 6 930, 66 грн інфляційних втрат і 83, 17 грн судового збору, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в оскаржуваній частині — без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрейчука Л.В. (головуючий суддя, суддя-доповідач), Демчини Т.Ю., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та додаткових доказів.
11.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити у її задоволенні та залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в оскаржуваній частині без змін.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2026 колегія суддів дійшла висновку про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, у зв`язку з чим здійснила перехід від письмового провадження до розгляду справи з викликом сторін.
04.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшла заява про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
11.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» надійшла заява про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Інших письмових пояснень, заяв, клопотань чи заперечень щодо апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У судовому засіданні 16.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» як оператором системи передачі та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» як користувачем укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії, дата акцептування — 01.01.2024, ідентифікатор договору № 0119-02024-ПП.
Відповідно до пункту 2.1 договору оператор системи передачі безперервно надає послугу з передачі електричної енергії, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов договору.
Згідно з пунктом 6.1 договору розрахунковим періодом є один календарний місяць. Пунктом 6.4 договору передбачено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, включно, на підставі рахунків, актів приймання-передачі послуги, наданих оператором системи передачі, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.02.2025 у справі № 908/2711/24, яке набрало законної сили, стягнуто з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» основний борг за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП за період з 31.07.2024 по 24.09.2024 у розмірі 148 884 585,14 грн, 3% річних у розмірі 1 792 282, 43 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 422 057, 22 грн та 847 840 грн судового збору.
Зазначеним судовим рішенням установлено факт порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання за договором, а також наявність заборгованості за надані послуги з передачі електричної енергії. Вказані обставини відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню у цій справі, оскільки встановлені судовим рішенням у справі за участю тих самих сторін.
В даній справі ПрАТ «НЕК «Укренерго» заявило до стягнення 3% річних та інфляційні втрати за подальший період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, тобто після 24.09.2024, оскільки у справі № 908/2711/24 відповідні нарахування були здійснені лише по 24.09.2024.
Матеріалами справи підтверджується, що після ухвалення рішення у справі № 908/2711/24 відповідач здійснив оплату заборгованості з простроченням установлених договором строків.
Оплата була здійснена відповідно до платіжних інструкцій: від 31.03.2025 № 2504 на суму 58 648 250,68 грн, яка врахована у спірних правовідносинах у частині 57 261 015,64 грн; від 31.03.2025 № 2505 на суму 31 350 000 грн; від 31.03.2025 № 2524 на суму 10 000 000 грн; від 14.04.2025 № 2683 на суму 10 000 000 грн; від 21.04.2025 № 3394 на суму 10 000 000 грн, яка врахована у спірних правовідносинах у частині 690 705,46 грн.
Позивач зазначав, що акти коригування від 21.10.2024, 14.03.2025 та 04.04.2025, відповідно до яких сума зобов`язань за липень і серпень 2024 року була зменшена, а також оплата згідно з наведеними платіжними інструкціями, при ухваленні рішення у справі № 908/2711/24 не враховувалися.
За розрахунком позивача, з урахуванням фактичного погашення боргу відповідачем, до стягнення у цій справі заявлено 1 691 304, 82 грн 3% річних за період з 25.09.2024 по 20.04.2025 та 9 634 036, 22 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року.
Суд перевірив розрахунок 3% річних, визнав його арифметично правильним та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 691 304,82 грн 3% річних.
Водночас, перевіряючи розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд виходив із необхідності застосування методики Верховного Суду щодо заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми.
Суд дійшов висновку, що позивач неправильно визначив інфляційні втрати за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року на суму боргу 56 182 479, 76 грн. За перерахунком суду: 56 182 479, 76 грн Ч 105,4 % / 100 = 59 216 333, 67 грн, а тому інфляційні втрати за цим періодом становлять 3 033 853, 91 грн.
Також суд дійшов висновку, що позивач неправильно визначив інфляційні втрати за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року на суму боргу 53 168 960, 33 грн. За перерахунком суду: 53 168 960, 33 грн Ч 108,9 % / 100 = 57 900 997, 80 грн, а тому інфляційні втрати за цим періодом становлять 4 732 037, 47 грн.
В іншій частині розрахунок інфляційних втрат суд визнав арифметично правильним.
За результатами перевірки розрахунку суд визначив, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 9 627 105, 56 грн. У стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат суд першої інстанції відмовив.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 позов ПрАТ «НЕК «Укренерго» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» 1 691 304, 82 грн 3% річних, 9 627 105, 56 грн інфляційних втрат та 135 820, 92 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору відмовлено.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 лише в частині відмови у стягненні 6 930,66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими судом, з наданням оцінки всім істотним аргументам учасників справи.
За змістом статей 13, 73, 74, 76– 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Переглянувши рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в межах доводів та вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо порядку розрахунку інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції — зміні в оскаржуваній частині з огляду на таке.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 лише в частині відмови у стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору.
В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується, а тому відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний перегляд здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» існували договірні правовідносини за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, дата акцептування — 01.01.2024, ідентифікатор договору № 0119-02024-ПП.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.02.2025 у справі № 908/2711/24, яке набрало законної сили, з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» стягнуто суму основного боргу за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0119-02024-ПП за період з 31.07.2024 по 24.09.2024 у розмірі 148 884 585, 14 грн, 3% річних у розмірі 1 792 282, 43 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 422 057, 22 грн та 847 840 грн судового збору.
У цій справі позивач заявив до стягнення 1 691 304, 82 грн 3% річних та 9 634 036, 22 грн інфляційних втрат за подальший період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, тобто після 24.09.2024, оскільки у справі № 908/2711/24 відповідні нарахування здійснювалися лише по 24.09.2024.
Суд встановив правильність визначення позивачем суми основного боргу, до якої застосовується частина друга статті 625 Цивільного кодексу України, та періодів прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. Зазначені фактичні обставини відповідачем у межах апеляційного перегляду не спростовані.
Також суд перевірив розрахунок 3% річних, складений позивачем, визнав його арифметично правильним та стягнув з відповідача на користь позивача 1 691 304, 82 грн 3% річних. У цій частині рішення місцевого господарського суду не оскаржується.
Спір у суді апеляційної інстанції зводиться виключно до правильності визначення інфляційних втрат у частині 6 930,66 грн, у стягненні яких суд відмовив, а також похідного питання про стягнення 83, 17 грн судового збору.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями у вузькому розумінні, а виступає особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права кредитора. Такі нарахування спрямовані на компенсацію кредитору втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації за користування боржником коштами, які підлягали сплаті кредиторові.
Подібний підхід до правової природи інфляційних втрат і 3% річних неодноразово висловлювався Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, а також у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, де наголошено, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат і 3% річних є додатковим до основного грошового зобов`язання та поділяє його долю.
Таким чином, при вирішенні спору щодо інфляційних втрат суд має виходити не лише з формального арифметичного підходу, а й з правової природи такого нарахування як компенсації втрат кредитора від знецінення грошових коштів за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим частина друга статті 625 Цивільного кодексу України не містить детальної формули розрахунку інфляційних втрат, у зв`язку з чим відповідна методика сформована у практиці Верховного Суду.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 виклала правовий висновок щодо порядку розрахунку інфляційних втрат у разі часткового погашення боргу. Верховний Суд зазначив, що при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці, тобто від фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів.
Зазначений правовий висновок має важливе значення для цієї справи, оскільки він передбачає, що інфляційні втрати за наступні періоди повинні розраховуватися з урахуванням проіндексованої вартості боргу за попередній період, а не шляхом ізольованого застосування сукупного індексу до первісної суми без урахування наслідків попередньої індексації.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду також у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 сформулювала підхід щодо врахування неповного місяця прострочення. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що якщо сума боргу внесена з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, вона індексується з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, розрахунок починається з наступного місяця; за аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця — з урахуванням цього місяця.
У постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 сформульовано висновок про те, що при визначенні сукупного індексу інфляції величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін органом державної статистики.
Саме на цей висновок Верховного Суду послався суд першої інстанції, перевіряючи розрахунок інфляційних втрат у цій справі.
Разом із тим апелянт обґрунтовано зазначає, що висновок Верховного Суду у справі № 924/2/21 щодо заокруглення сукупного індексу інфляції не може застосовуватися ізольовано від висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 щодо включення до розрахунку проіндексованої вартості боргу за попередній період.
Суд, перевіряючи наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, виходив із необхідності заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми та визначив, що позивач неправильно нарахував інфляційні втрати за двома періодами.
Так, щодо суми боргу 56 182 479, 76 грн за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року суд першої інстанції застосував сукупний індекс інфляції 105,4 % та визначив інфляційні втрати у сумі 3 033 853, 91 грн.
Щодо суми боргу 53 168 960, 33 грн за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року суд першої інстанції застосував сукупний індекс інфляції 108,9 % та визначив інфляційні втрати у сумі 4 732 037, 47 грн.
В іншій частині розрахунок інфляційних втрат суд визнав арифметично правильним, однак за результатами власного перерахунку дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 9 627 105, 56 грн інфляційних втрат та відмовив у стягненні 6 930, 66 грн.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що такий підхід суду є неповним, оскільки суд фактично врахував лише один елемент методики розрахунку інфляційних втрат — заокруглення сукупного індексу інфляції, але не врахував інший елемент тієї ж методики, сформований Верховним Судом, — необхідність подальшого розрахунку з урахуванням проіндексованої вартості боргу за попередній період.
Колегія суддів зазначає, що правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23, підлягає застосуванню до спірних правовідносин у цій справі, оскільки предметом розгляду у зазначеній справі, як і у справі № 908/80/26, було визначення правильності методики обчислення інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому Верховний Суд у справі № 910/9201/23 здійснив комплексний аналіз правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21, які є ключовими і для вирішення спору у даній справі.
Вирішальне значення для правильного розгляду цієї справи має правовий висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23.
У зазначеній постанові Верховний Суд, аналізуючи співвідношення підходу щодо заокруглення сукупного індексу інфляції та підходу щодо включення до подальшого розрахунку проіндексованої вартості боргу за попередній період, прямо зазначив, що якщо при обчисленні інфляційних втрат за наступний період до початкової заборгованості включати вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період, відповідно до пункту 28 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, то розмір інфляційних втрат буде математично ідентичним тому, який розраховано позивачем.
Крім того, у пункті 8.35 постанови від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 Верховний Суд зазначив, що збільшений розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат через незаокруглення показників індексу інфляції до десятого числа після коми слід кваліфікувати як частину інфляційних втрат, збільшених за рахунок включення до складу початкової заборгованості інфляційних втрат попередніх періодів, що узгоджується з висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.
Таким чином, Верховний Суд у справі № 910/9201/23 фактично роз`яснив, що підхід щодо заокруглення сукупного індексу інфляції і підхід щодо включення проіндексованої вартості боргу попереднього періоду до наступного розрахунку мають застосовуватися у взаємозв`язку, а не вибірково.
При цьому Верховний Суд у справі № 910/9201/23 дійшов висновку, що результат розрахунку інфляційних втрат, здійснений без окремого заокруглення показників індексу інфляції до десяткового числа після коми, може бути математично тотожним результату, отриманому при застосуванні підходу, сформульованого об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19. Саме на цю обставину посилається апелянт, стверджуючи, що здійснений ним розрахунок не призвів до безпідставного збільшення суми інфляційних втрат.
Саме на цьому і ґрунтується апеляційна скарга ПрАТ «НЕК «Укренерго».
Апелянт не заперечує існування висновку Верховного Суду щодо заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми. Водночас апелянт обґрунтовано зазначає, що одночасне застосування висновку Верховного Суду у справі № 924/2/21 щодо заокруглення та висновку об`єднаної палати у справі № 905/21/19 щодо включення до бази наступного періоду проіндексованої вартості боргу приводить до результату, який відповідає заявленому позивачем розрахунку.
Колегія суддів бере до уваги, що у цій справі позивач нарахував інфляційні втрати без окремого застосування заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми та без окремого включення до початкової заборгованості вартості грошей (боргу), визначеної з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
Однак, як випливає з висновку Верховного Суду у справі № 910/9201/23, така різниця у способі арифметичного вираження розрахунку не обов`язково свідчить про завищення інфляційних втрат, якщо кінцевий результат відповідає комплексному застосуванню висновків Верховного Суду щодо порядку індексації боргу.
Іншими словами, якщо суд застосовує до розрахунку правило заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми, він одночасно повинен враховувати і те, що наступний розрахунок має здійснюватися з урахуванням проіндексованої вартості боргу за попередній період. Лише такий підхід забезпечує повне та системне застосування правових висновків Верховного Суду.
Натомість суд, посилаючись на практику Верховного Суду, фактично застосував її фрагментарно: використав висновок щодо заокруглення, але не оцінив наслідки застосування висновку щодо включення інфляційних втрат попереднього періоду до складу початкової заборгованості наступного періоду.
Такий підхід призвів до помилкового висновку про завищення позивачем розміру інфляційних втрат на 6 930, 66 грн.
Колегія суддів також звертає увагу, що суд сам процитував правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 щодо віднімання суми погашення від проіндексованої вартості боргу, однак під час фактичного перерахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат не показав, яким чином зазначений висновок враховано у спірних двох розрахункових блоках.
Суд обмежився застосуванням сукупного індексу 105,4 % до суми боргу 56 182 479, 76 грн та сукупного індексу 108,9 % до суми боргу 53 168 960, 33 грн. Однак суд не перевірив, яким був би результат у разі одночасного врахування проіндексованої вартості боргу за попередній період у подальшому розрахунку, як цього вимагає правовий висновок об`єднаної палати у справі № 905/21/19.
Таким чином, суд, визнавши правильність правового висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 та навівши його у мотивувальній частині рішення, фактично не застосував зазначений висновок під час здійснення власного перерахунку інфляційних втрат. Натомість суд обмежився застосуванням лише підходу щодо заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, що призвело до неповного врахування сформованої Верховним Судом методики визначення інфляційних втрат.
Саме це є ключовою помилкою рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що суд правильно застосував методику Верховного Суду щодо заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, колегія суддів відхиляє, оскільки вони також ґрунтуються на ізольованому розумінні лише одного елемента відповідної методики.
Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача про те, що постанова Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та не змінює раніше сформованого підходу щодо заокруглення індексу інфляції. Апеляційний господарський суд виходить з того, що апелянт не заперечує необхідності врахування відповідного висновку Верховного Суду. Спірним у даній справі є питання комплексного застосування сформованої Верховним Судом методики визначення інфляційних втрат, зокрема врахування при подальшому розрахунку вартості боргу, визначеної з урахуванням інфляційних процесів попереднього періоду, що безпосередньо було предметом аналізу Верховного Суду у справі № 910/9201/23.
Відповідач правильно зазначає, що Верховний Суд у справі № 924/2/21 висловився щодо необхідності заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми. Однак відповідач не враховує, що після цього Верховний Суд у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23 прямо роз`яснив співвідношення зазначеного підходу з висновком об`єднаної палати у справі № 905/21/19.
Тому посилання відповідача лише на необхідність заокруглення сукупного індексу інфляції не спростовують доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача про те, що базою для нарахування інфляційних втрат має бути сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями.
Такий довід загалом відповідає вихідному принципу, що інфляційні втрати нараховуються на суму основного боргу. Проте у випадку тривалого прострочення та послідовного розрахунку за декілька періодів правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 передбачає врахування фактичної вартості боргу на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів.
Таке врахування не означає нарахування інфляційних втрат на штрафні санкції або нарахування «інфляції на інфляцію» у неправомірному розумінні. Йдеться про визначення реальної вартості грошового зобов`язання з урахуванням його знецінення за попередній період, що прямо узгоджується з компенсаційною природою статті 625 Цивільного кодексу України.
Саме такий підхід відображено у пункті 8.35 постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23, де збільшений розмір інфляційних втрат через незаокруглення показників індексу інфляції кваліфіковано як частину інфляційних втрат, збільшених за рахунок включення до складу початкової заборгованості інфляційних втрат попередніх періодів.
Довід відповідача про те, що апелянт фактично пропонує інший спосіб розрахунку, сам по собі не є підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги, оскільки апелянт обґрунтовує свій підхід не довільною методикою, а правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах у справах № 905/21/19, № 924/2/21 та № 910/9201/23.
Колегія суддів вважає, що зазначені висновки Верховного Суду підлягають застосуванню у цій справі системно.
Застосування лише висновку щодо заокруглення сукупного індексу інфляції до десяткового числа після коми без одночасного врахування висновку щодо включення проіндексованої вартості боргу до подальшого розрахунку призводить до заниження компенсації кредитору за знецінення грошових коштів та не відповідає змісту частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів бере до уваги, що різниця між заявленою позивачем сумою інфляційних втрат та сумою, визначеною судом першої інстанції, становить 6 930, 66 грн із загального розміру заявлених інфляційних втрат 9 634 036, 22 грн. Характер цієї різниці свідчить, що спір виник не у зв`язку з неправильним визначенням боргу, періодів прострочення або факту оплати, а виключно у зв`язку з арифметичним способом застосування індексів інфляції.
Суд визнав правильними вихідні дані для розрахунку, зокрема суму основного боргу, періоди прострочення, платіжні інструкції, акти приймання-передачі послуг та акти коригування. У цій частині спір між сторонами в межах апеляційного перегляду відсутній.
За таких обставин апеляційний суд перевіряє не фактичні підстави виникнення нарахувань за статтею 625 Цивільного кодексу України, а правильність правового підходу суду першої інстанції до методики визначення інфляційних втрат.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом правових висновків Верховного Суду щодо порядку визначення інфляційних втрат знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Натомість заперечення відповідача не спростовують наведених висновків та ґрунтуються на частковому застосуванні відповідної судової практики без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апелянт обґрунтовано стверджує про неправильне застосування судом статті 625 Цивільного кодексу України та неповне врахування висновків Верховного Суду щодо порядку розрахунку інфляційних втрат.
Висновок суду про безпідставність заявлених до стягнення 6 930, 66 грн інфляційних втрат є помилковим, оскільки ґрунтується на неповному застосуванні методики Верховного Суду та не враховує правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23.
З урахуванням наведеного позовні вимоги ПрАТ «НЕК «Укренерго» у частині стягнення 6 930, 66 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Оскільки відмова суду у стягненні 83, 17 грн судового збору є похідною від часткової відмови у стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат, а апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині, рішення суду першої інстанції підлягає зміні також у частині розподілу судового збору.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У цій справі суд правильно встановив фактичні обставини щодо існування грошового зобов`язання, періодів прострочення, факту погашення боргу, розміру 3% річних та більшої частини інфляційних втрат. Водночас при вирішенні питання щодо 6 930, 66 грн інфляційних втрат суд неправильно застосував положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з правовими висновками Верховного Суду щодо методики розрахунку інфляційних втрат.
За таких обставин апеляційна скарга ПрАТ «НЕК «Укренерго» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 — зміні в оскаржуваній частині шляхом додаткового стягнення з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору.
В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 підлягає залишенню без змін, оскільки в цій частині не є предметом апеляційного перегляду та не оскаржується учасниками справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як такий, що вимагає від судів детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що усталений принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
З урахуванням положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що скаржнику надано відповідь на всі істотні питання, які виникають при вирішенні цього спору як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах.
Під час апеляційного перегляду знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про неправильне застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду щодо порядку визначення інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд, здійснюючи перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, фактично застосував лише правовий висновок Верховного Суду щодо заокруглення величини приросту індексу споживчих цін до десяткового числа після коми, проте не врахував у повному обсязі правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, щодо визначення вартості боргу з урахуванням інфляційних процесів попередніх періодів.
Знайшли своє підтвердження і доводи апелянта про необхідність врахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.04.2025 у справі № 910/9201/23, у якій Верховний Суд роз`яснив співвідношення підходу щодо заокруглення сукупного індексу інфляції та підходу щодо врахування проіндексованої вартості боргу при подальшому розрахунку інфляційних втрат.
Колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок інфляційних втрат, поданий позивачем, відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо порядку застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а тому підстави для відмови у стягненні 6 930, 66 грн інфляційних втрат були відсутні.
Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не спростовують наведених висновків, оскільки ґрунтуються на вибірковому застосуванні окремих правових висновків Верховного Суду без урахування їх системного взаємозв`язку та подальшого розвитку відповідної судової практики.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, проте помилково застосував норми матеріального права при вирішенні питання щодо розміру інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду першої інстанції встановленим обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлені під час апеляційного перегляду обставини, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 — зміні в оскаржуваній частині шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 6 930, 66 грн інфляційних втрат та 83, 17 грн судового збору.
В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 підлягає зміні в оскаржуваній частині, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» сплачено судовий збір у розмірі 3 993, 60 грн.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги зазначені витрати підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго».
Керуючись статтями 13, 73– 79, 86, 129, 236, 269, 270, 275, 277, 281– 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 – змінити.
Абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 викласти в такій редакції:
«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 1 691 304, 82 грн 3 % річних, 9 634 036, 22 грн інфляційних втрат та 135 904, 09 грн судового збору».
Абзац третій резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2026 у справі № 908/80/26 виключити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 3 993, 60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Видачу наказів, з урахуванням відповідних реквізитів сторін, доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 17.06.2026.

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук 

Суддя: Г.В. Левшина

Суддя: Т.Ю. Демчина