ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року		Справа №460/9266/25 пров. №А/857/31676/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 2 липня 2025 року (суддя Максимчук О.О., м.Рівне), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУПФ), в якому просила:
визнати протиправним і скасувати рішення ГУПФ від 20.05.2025 № 172050007326 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії (далі Рішення) відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII) зі зниженням пенсійного віку;
зобов`язати ГУПФ призначити позивачу з 11.05.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності зі статтею 55 Закону № 796-XII.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 2 липня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону № 796-ХІІ, у зв`язку із непідтвердженням проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач досягнула віку, визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) з врахуванням зменшення, проживав необхідну кількість років в зоні гарантованого добровільного відселення та має достатню кількість страхового стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується даними з копій паспорта позивача та посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 06.05.1994 Рівненською обласною державною адміністрацією (далі Посвідчення).
Відповідно до довідки Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області від 07.04.2025 № 281 (далі Довідка) позивач проживала в період з 01.01.1986 по вересень 1986 та з 22.07.1990 по серпень 1994 в с. Полиці Рівненської області, територія цього населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 27.01.2025 № 2025/001201864 зареєстрованим місцем проживанням позивача з 01.12.2022 є с. Полиці Вараського району Рівненської області.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.04.2025 у справі № 556/712/25, яке набрало законної сили 09.05.2025 (далі Рішення суду), встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Полиці нині Вараського району Рівненської області в період з 06 липня 1987 року по 31 серпня 1987 року, з 06 липня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 27 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року.
Позивач 12.05.2025 звернулася до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років. 
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто ГУПФ та 20.05.2025 прийнято Рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання. 
Зазначено, що станом на 01.01.1993 позивач прожив в забрудненій зоні 2 роки 9 місяців 16 днів. До зони гарантованого добровільного відселення не враховано: період навчання в Дубнівському педагогічному училищі з 01.09.1986 по 28.06.1990, оскільки м. Дубно не відноситься до територій радіоактивного забруднення; період проживання в с. Полиці Вараського району Рівненської області з 10.05.1993 по серпень 1994 згідно з Довідкою, оскільки згідно паспортних даних заявниця зареєстрована в смт. Рафалівка з 10.05.1993, даний період проживання потребує перевірки. 
Врахувати для визначення права на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку період проживання згідно з Рішенням суду про встановлення факту постійного проживання в селі Полиці, Вараського (раніше Володимирецького) району Рівненської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення з 06.07.1987 по 31.08.1987, з 06.07.1988 по 31.08.1988, з 27.07.1989 по 31.08.1989 підстави відсутні, оскільки Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підтвердження факту проживання в зонах радіоактивного забруднення рішенням суду не передбачено. 
Вік заявника на дату звернення становить повних 54 роки, страховий стаж складає 29 років 4 місяці 27 днів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 13 Перехідних положень Закону № 1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон № 796-XII.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Частиною другою статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми видно, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону № 796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01.01.1993.
Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачу 06.05.1994 видано Посвідчення, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ.
Згідно з Довідкою позивач проживала в с. Полиці нині Вараського району Рівненської області, зокрема, в період з 26.04.1986 по 31.07.1986, а тому до неї застосовується початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки.
Село Полиці відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Рішенням суду встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 в с. Полиці нині Вараського району Рівненської області в період з 06.07.1987 по 31.08.1987, з 06.07.1988 по 31.08.1988, з 27.07.1989 по 31.08.1989.
Приписами частини четвертої статті 78 КАС передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, пенсійний орган безпідставно не врахував спірний період проживання відповідно до Рішення суду.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).
Отже, Рішення суду, яким встановлено факт проживання позивача в с. Полиці Рівненської області на території зони гарантованого добровільного відселення, є обов`язковим для пенсійного органу та не потребує додаткового підтвердження іншими доказами.
В подальшому, згідно з відомостями Довідки, позивач також проживала в с. Полиці нині Вараського району Рівненської області з 22.07.1990 по серпень 1994.
Відтак, матеріалами справи підтверджується, що позивач станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.
Щодо доводів відповідача в частині неврахування період проживання на території зони гарантованого добровільного відселення у зв`язку з навчанням позивача в Дубнівському педагогічному училищі з 01.09.1986 по 28.06.1990, оскільки м. Дубно не відноситься до територій радіоактивного забруднення суд апеляційної інстанції зауважує, що у постановах від 26 липня 2023 року у справі № 460/2589/20, від 7 травня 2024 року у справі № 460/38580/22, від 9 липня 2024 року у справі № 240/16372/23, від 16 жовтня 2024 року у справі № 140/14380/23 Верховний Суд зазначав, що відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування.
У постанові від 12 травня 2026 року у справі № 460/13782/24 Верховний Суд вказав, що диплом підтверджує лише факт навчання позивачки у навчальному закладі і не містить інформацію щодо місця проживання останньої. Інформація, яка міститься в дипломі, не спростовує встановлені судами обставини, що позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, яка проживала та працювала станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що відмова пенсійного органу носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону, оскільки довідкою від 18.04.2024 №18/13/04-236/24, виданою старостою Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області, підтверджується, що позивачка проживала у с.Городець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1987 та з 01.01.1989 по 31.12.1990, довідкою від 25.04.2024 №925 підтверджується, що позивачка проживала у селищі Володимирець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 05.11.1993 по 10.03.1999, витягом від 11.06.2024 №1661 з реєстру територіальної громади підтверджено, що позивачка проживала у м. Вараш (Кузнецовськ), яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 12.03.1999 - 20.01.2005, з 25.01.2005 по теперішній час, що є достатньою умовою для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Таким чином, у розглядуваній справі, враховуючи наявність у позивача посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, страхового стажу 29 років 4 місяці 27 днів, досягнення віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV з урахуванням зменшення (54 роки), довідки органу місцевого самоврядування та Рішення суду, які підтверджують факт проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 2 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич