Справа № 503/1337/23 
Провадження № 2/503/47/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі Поліковській О.І.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Трегубчака Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він до 28.02.2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 та їх спільна донька залишилась проживати з матір`ю. Однак, в 2019 році відповідач виїхала за межі території України та на даний час постійно проживає та працює в Чехії. Починаючи з 2021 року, донька проживає з ним. Однак, у кінці 2022 року та на початку 2023 року неповнолітня дитина приїздила до матері в Чехію. Разом з тим, із середини січня 2023 року відповідач ОСОБА_2 почала ухилятися від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, припинила спілкування з донькою по телефону та почала уникати можливості контактів з дитиною. У свою чергу, позивач займається підприємницькою діяльністю та має постійний дохід та власне житло, де вони із донькою зареєстровані та проживають. Дитина навчається в Опорному закладі «Кодимський ліцей №2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. Відповідач не цікавиться навчанням доньки, батьківські збори не відвідує, зв`язок з класним керівником не підтримує. Всі батьківські обов`язки по вихованню доньки виконує виключно позивач. Ці обставини, на думку позивача, свідчать про небажання матері займатися вихованням доньки, а сам факт тривалого перебування відповідач ОСОБА_2 за кордоном та неприйняття участі у вихованні дитини, вказує на її свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини. Тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Крім того, зазначив, що не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав матері дитини – ОСОБА_2 , оскільки жодний представник органу опіки та піклування не перевіряв умови проживання дитини, також останнім не проводилось опитування сусідів та вчителів закладу, де навчається його донька, на предмет обставин, вказаних у позовній заяві.
Представник позивача – адвокат Трегубчак Ю.В. в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того, до усних пояснень позивача додав, що обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування, є необ`єктивними та встановленими службою без належної перевірки. Також зазначив, що відповідач постійно проживає у Чехії та має за кордоном іншу сім`ю. Остання дійсно періодично приїжджає до України, однак це пов`язано виключно із відвідуванням її батьків.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась та 16.01.2026 року особисто написала та надала до суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд цивільної справи без її участі, підтвердила, що дійсно вже тривалий час проживає за кордоном та повертатися наміру не має. Це унеможливлює виконання нею обов`язків матері відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Догляд за дитиною здійснює її батько ОСОБА_1 . Тому відповідач не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки.
Представник Служби у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду письмову заяву, в якій просила проводити судовий розгляд цивільної справи у її відсутність та під час ухвалення рішення у справі просила врахувати висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав мати дитини ОСОБА_2 з підстав та обставин, викладених у ньому.
Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши, в їх сукупності, письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку.
Як встановлено судом, сторони з 18 листопада 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі до 15 квітня 2018 року, про що свідчить копія заочного рішення Кодимського районного суду Одеської області від 28.02.2018 року та відомості з публічно доступного ресурсу ЄДРСР про дату набуття судовим рішенням законної сили (а.с.20).
Від цього шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.2011 року (а.с.6).
Як вбачається з копії витягу №1357 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб позивач ОСОБА_1 та його неповнолітня донька зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, дитина зареєстрована за вищевказаною адресою з 31.01.2018 року. Власником даного житлового приміщення є позивач. Ця обставини підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11.10.2001 року, що посвідчений державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Налдіною М.М. та зареєстрований в реєстрі за №4252 (а.с.23).
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.09.2023 року позивач ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає за вищевказаною адресою; житлово-побутові умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам; у дитини є власна кімната, ліжко, шафа, письмовий стіл, телевізор, комп`ютер, сезонний одяг та взуття; батько займається виховання дитини, слідкує за її навчанням, створює всі належні та необхідні умови для проживання та розвитку. 
Відповідно до характеристики за місцем проживання (а.с.31) ОСОБА_1 працює підприємцем в м. Кодима, розлучений, сам виховує доньку – ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вересня 2022 року дитина проживає з батьком та навчається в Опорному закладі «Кодимський ліцей №2» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. Батько ОСОБА_1 займається виховання дівчинки, прививає їй почуття відповідальності, самостійності та хазяйновитості. Постійно підтримує зв`язок з вчителями. Характеризується позитивно.
Згідно із довідкою за підписом директора Комунального закладу Опорний заклад "Кодимський ліцей №2" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Людмили Олійник №116 від 15.09.2023 року (а.с.32) ОСОБА_3 дійсно навчається у 7-Б класі вказано навчального закладу з 01 вересня 2022 року по теперішній час.
Як вбачається з характеристики з місця навчання дитини від 18.09.2023 року, ОСОБА_4 виховується у неповній сім`ї, мати не цікавиться навчанням доньки, батьківські збори не відвідує, зв`язок з класним керівником не підтримує; батько постійно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та поведінкою доньки, підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями школи. 
У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Схожі за своєю суттю принципи закріплені у пунктах 6-7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.
В свою чергу, згідно до пункту 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
У відповідності до ч.1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав.
Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.
Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради від 24.02.2026 року № 1608, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недоцільним у зв`язку з тим, що відсутні законні підстави, а позбавлення батьківських прав є крайньою мірою. Крім того, у висновку зазначено, що ОСОБА_2 , перебуваючи за кордоном, спілкується з дитиною в мережі «Інтернет», донька приїжджає до неї у гості у Чехію на зимові та літні канікули, приїжджаючи в Україну, мати дитини проводить разом із донькою багато часу, ОСОБА_2 купує їй одяг, взуття та іграшки, вітає з Днем народження, святами та дарує їй подарунки, любить дитину, тобто не ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Разом з тим, мати дитини особисто повідомила Службі, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, так як дитина більшу частину часу проживає з батьком і якщо його мобілізують, то дитина в Україні може залишитись без законного представника. При цьому, згідно змісту самого висновку мати жодного разу не притягувалась до адміністративної відповідальності за незалежне виконання своїх батьківських обов`язків. Відомостей щодо аморального способу життя матері до органу опіки та піклування не надходило.
Разом з тим, суд не може погодитися з вищевказаним висновком органу опіки та піклування, який, на думку суду, є необ`єктивним та не відтворює дійсних обставин справи.
Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно до абзацу другого пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Як вбачається з численних відповідей з останнього відомого суду місця реєстрації та проживання ОСОБА_2 остання не проживає та не зареєстрована на території Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області.
Відповідно до відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації №6.2-1232/6-25 від 04.02.2025 року за підписом директора ОСОБА_5 , ОСОБА_2 значиться знятою 30.06.2023 року з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із відповіддю Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19.5.1/19119-26-Вих від 13.03.2026 року за підписом начальника ОСОБА_6 , що був надісланий на адресу Кодимського районного суду Одеської області на виконання ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 25.02.2026 року про витребування доказів, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перетинала державний кордон України в період часу з 18.10.2019 року по 20.01.2026 року. Зі змісту такої відповіді вбачається, що починаючи з березня 2024 року по січень 2026 року факти перебування ОСОБА_8 на території України мають періодичний та нетривалий характер (від 2-х до 15-ти днів).
16.01.2026 року відповідач ОСОБА_2 особисто написала та надала до суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд цивільної справи без її участі, підтвердила, що дійсно вже тривалий час проживає за кордоном та повертатися наміру не має. Це унеможливлює виконання нею обов`язків матері відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Догляд за дитиною здійснює її батько ОСОБА_1 . Тому відповідач не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Крім того, у контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі.
В судовому засіданні, що було проведене 02.04.2026 року було здійснено опитування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дитина досягла повних 14-ти років), з метою врахування її думки для об`єктивного з`ясування обставин справи, захисту законних прав та інтересів дитини та прийняття об`єктивного рішення під час вирішення даного спору судом. Під час такого опитування неповнолітня дитина ОСОБА_3 підтвердила, що ОСОБА_2 є її рідною матір`ю. Разом з тим, вона зазначила, що з матір`ю рідко спілкується в мережі Інтернет. А якщо вона (дитина) їй телефонує, а вона не виходе на зв`язок, мати їй передзвонює не відразу, а через декілька днів. Їй відомо, що мати на даний час проживає у Чехії та вона два рази їздила до неї у гості. Однак подарунки та речі мати їй дарує рідко. Неповнолітня дитина зазначила, що бажає, щоб її мати ОСОБА_2 позбавили батьківських прав. Це рішення вона прийняла самостійно та ніхто на неї жодного впливу не чинив, оскільки вона постійно проживає з батьком, який займається її вихованням та забезпечує її матеріально.
Згідно ч.2 і 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
В даному випадку, на думку суду, з врахуванням думки неповнолітньої дитини, мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створює умов для отримання нею освіти.
Сам факт періодичного спілкування матері з дитиною за допомогою гаджетів та в період літніх та зимових канікул, а також придбання нею подарунків на свята, іграшок, взуття та одягу, враховуючи постійне проживання ОСОБА_2 за кордоном, відсутність у останньої постійного місця проживання на території України та наміру повернутися в Україну, про що вона особисто зазначила у поданій нею до суду письмовій заяві, не може вказувати на належне виконання батьківських обов`язків, враховуючи визнання нею позову.
Таким чином, вищенаведені обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням своєї доньки в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення та розвитку, та свідоме самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини. Достовірних доказів щодо спростування таких обставин, в матеріалах справи немає, встановлено, що вихованням дитини тривалий час з вересня 2022 року по даний час займається виключно батько – позивач ОСОБА_1 , а в ході судового розгляду не встановлено причин, які б перешкоджали відповідачу у реалізації своїх батьківських обов`язків, в тому числі неможливості з боку матері, забрати дитину до свого місця проживання за кордоном в умовах воєнного стану, який продовжує діяти в Україні.
З огляду на це, суд вважає, що поведінка відповідача ОСОБА_2 , вказує на її свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, тому позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та виправданим в інтересах дитини.
Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений до відповідача позов про позбавлення батьківських прав, з вищевказаних підстав, підлягає задоволенню.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, ст.ст. 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце зареєстрованого та фактичного проживання на території України відсутнє, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят трьох) грн. 60 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.
Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили, згідно вимог ч.6 ст. 164 СК України, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Т.О.Калашнікова