ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
29.05.2026	Справа № 910/2360/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/2360/26
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Беста»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром»
про стягнення 919267,01 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Беста» (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром» (далі – відповідач) про стягнення 919267,01 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором безвідсоткової позики (поворотної фінансової допомоги) №12/11/24-ФД від 12.11.2024 не повернув грошові кошти, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 800000,00 грн та пеню у розмірі 119267,01 грн.
10.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Беста» надійшла заява про забезпечення позову у справі №910/2360/26, у якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром», а також арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром», що знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 919267,01 грн.
Вказана заява обґрунтована тривалим невиконанням відповідачем зобов`язань по договору безвідсоткової позики (поворотної фінансової допомоги) №12/11/24-ФД від 12.11.2024, в частині повернення отриманої позики. Окрім того, оскільки на розгляді у Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/16372/25 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 3255376,38 грн, у випадку задоволення позовних вимог у кількох судових справах одночасно, майнових активів відповідача може бути недостатньо для належного та повного виконання всіх судових рішень, а тому виникає загроза ускладнення або фактичної неможливості виконання рішення суду у даній справі у майбутньому.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальності «Агропромислова компанія «Беста» відмовлено.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/2360/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору.
19.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Беста» надійшли додаткові пояснення, в яких позивач вказав на необхідності врахування принципу свободи договору під час укладення спірного правочину, у контексті погодження між сторонами відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання, а відтак і неможливості застосування до спірних правовідносин положень пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, щодо звільнення позичальника від обов`язку по сплаті пені, виходячи із права сторін договору відступити від положень актів цивільного законодавства.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей Господарського процесуального кодексу України.
Так, частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Як вбачається з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром» має зареєстрований «Електронний кабінет» в підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З урахуванням зазначеного, ухвала Господарського суду міста Києва від 13.03.2026 про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу до Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІКС.
З наявного в матеріалах справи повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, яке отримане з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що документ в електронному вигляді «ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 13.03.2026 по справі №910/2360/26 (суддя Васильченко Т.В.) було надіслано одержувачу ТОВ "Інженерна компанія «С»-Пром» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 13.03.26 о 20:18 год.
Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.
Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Беста» (далі – позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром» (далі – позичальником) було укладено договір безвідсоткової позики (поворотної фінансової допомоги) №12/11/24-ФД (далі – договір), предметом якого, за умовами пункту 2.1 є обов`язок позикодавця передати у користування позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги в розмірі, що обумовлені цим договором, а позичальник зобов`язується повернути таку саму суму грошових коштів у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до пункту 2.2 договору грошовими коштами за цим договором є національна українська валюта – гривня, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю у визначений цим договором строк.
Згідно пункту 2.3 договору цільове призначення позики - позика надається для потреб позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності, для використання у своїй господарській діяльності, а саме для закупівлі протитанкових бетонних споруд.
Сума позики за договором становить 800000 (вісімсот тисяч) 00 коп., без ПДВ (пункт 3.2 договору).
За умовами пункту 3.3 договору за цим договором відсотки (комісії) не нараховуються і не сплачуються.
Пунктом 4.1 договору позика надається позикодавцем на протязі дії договору в межах суми, визначеної пунктом 3.2 даного договору.
У разі потреби позичальника, позикодавець перераховує суму позики частинами в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника, вказаний в цьому договорі, в межах суми, зазначеної у п. 3.2 договору (пункт 4.2 договору).
Відповідно до пункту 4.3 договору датою надання позикодавцем позичальнику безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) – є дата надходження коштів на розрахунковий рахунок позичальника, вказаний в цьому договорі.
Згідно пунктів 5.1 та 5.2 договору строк повернення позики – до 25 грудня 2024 року включно. Сума позики підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позичальника.
За умовами пункту 6.1 договору позикодавець, виконуючи умови цього договору, зобов`язаний, зокрема, надати у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу зазначену в договорі суму позики на поворотній основі на поточний рахунок позичальника, вказаний в цьому договорі, у той же час, згідно пункту 7.1 договору позичальник, виконуючи умови цього договору, зобов`язаний, зокрема, повернути кошти позики позикодавцю в строк, встановлений в п. 4.1 цього договору.
Пунктом 8.1 договору сторони встановили, що способом забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором є неустойка.
Відповідно до пункту 8.2 договору при порушенні позичальником строку повернення позики (п. 4.1 договору) він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення повернення позики.
Цей договір набирає чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику і діє до 30 грудня 2024 р., але в будь-якому випадку до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (пункт 10.1 договору).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем, як позикодавцем, було перераховано на користь відповідача, як позичальника, грошові кошти у загальному розмірі 800000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №8878 від 13.11.2024.
Втім, як зазначає позивач, відповідач в порушення встановленого пунктом 5.1 договору строку, не повернув перераховану позивачем фінансову допомогу у розмірі 800000,00 грн.
13.01.2026 року позивач звернувся до відповідача із претензією № 5 від 12.01.2026 про порушення умов договору та неповернення суми безвідсоткової позики (поворотної фінансової допомоги), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що позикодавцем було надано позичальнику позику у сумі 800000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8878 від 13.11.2024 року на суму 800000,00 грн.
Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно пункту 5.1 договору строк повернення позики – до 25 грудня 2024 року включно. 
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути позику у строк до 20.12.2024.
Доказів на підтвердження повернення позики у розмірі та у строки встановлені договором у повному обсязі станом на час розгляду справи, відповідачем до суду не надано.
Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу позики та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасного та повного повернення позики, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми наданої позики в розмірі 800000,00 грн.
Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.
Отже, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 8.2 договору при порушенні позичальником строку повернення позики (п. 4.1 договору) він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення повернення позики.
Відтак, оскільки відповідач допустив несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з повернення позики, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 8.2 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 119267,01 грн за період з 26.12.2024 по 25.06.2025 року.
Водночас, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)".
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної як статтею 625 цього Кодексу, так і від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
При цьому, зміст пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК не свідчить, що при застосуванні вказаних норм судам необхідно оцінювати причини невиконання особою зобов`язання щодо повернення суми позивачу та/або процентів за користування позикою, та, у випадку встановлення того, що таке невиконання є неодноразовим, систематичним, умисним та без наявності на те будь-яких підстав, і що, за наслідками такої оцінки, надає суду право виснувати, що до таких правовідносин положення вказаного пункту не можуть бути застосовані.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22 та від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23.
Суд також враховує, що у вищевказаній нормі Цивільного кодексу України не міститься жодних обмежень щодо можливості її застосування виключно щодо зобов`язань позичальника, які виникли з договорів позики, укладених до 24 лютого 2022 року.
З огляду на зазначене та враховуючи, що до правовідносин сторін у цій справі підлягають застосуванню норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені.
Водночас, суд відхиляє доводи позивача про те, що сторони договору керуючись принципом свободи договору, закріпленого у статті 3 Цивільного кодексу України, погоджуючи відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відступити від положень пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України і врегулювали свої відносини на власний розсуд.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.
У частині 3 статті 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. 
Тобто частина 3 статті 6 Цивільного кодексу України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Наведене стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2025 у справі №905/1197/24.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 13, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Беста» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром» про стягнення 919267,01 грн задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерна компанія «С»-Пром» (01042, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 3; ідентифікаційний код 30371631) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Беста» (03048, м. Київ, вул. Кадетський Гай, буд. 6/1; ідентифікаційний код 37593110) основний борг у розмірі 800000 (вісімсот тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 9599 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 99 коп.
3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.
4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко