Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року № 520/3337/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області, в якому з урахуванням уточнень просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №204950027806 від 08.12.2025 року про відмову у призначенні пенсії за вислугою років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 стаж роботи безперервної трудової діяльності у закладах освіти Харківської міської ради та інших освітніх установах на посадах, безпосередньо пов`язаних із навчально-виховним процесом, роки навчання у Харківському державному педагогічного інституту ім. Г.С. Сковороди, періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною, а саме: період навчання у Харківському державному педагогічному інституті імені Г.С.Сковороди з 1987 року по 1991 рік; період роботи в середній школі №162 м. Харкова з 15.08.1991 року по 02.08.2013 року на посадах вчителя початкових класів, вихователя групи продовженого дня, педагога-організатора; період роботи в Харківській ЗОШІ-ІІІ ступенів № 127 з 05.08.2013 року по 30.06.2015 року на посаді директора; період роботи в Харківській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 127 з 01.07.2015 року по 09.07.2015 року на посаді практичного психолога; період роботи в Комунальному закладі «Станція юних техніків №1» Харківської міської ради з 13.07.2015 по 25.08.2015 року на посаді керівника гуртка; період роботи в Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступеню №162 Харківської міської ради Харківської області з 27.08.2015 року по 10.08.2025 року на посаді вчителя початкових класів; період роботи в ТОВ «Харківська приватна гімназія “Веселі сходинки”» з 19.08.2025 року по 31.10.2025 року на посаді вчителя початкових класів; період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 08.07.1998 року по 14.05.2001 року; період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку з 14.05.2001 по 07.02.2003 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №204950027806 від 08.12.2025 року про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач, Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою від 01.12.2025 про призначення пенсії за вислугу років.
Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Черкаській області прийнято рішення №204950027806 від 08.12.2025 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного спеціального стажу.
У вищевказаному рішенні зазначено, що згідно з пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зокрема працівники охорони здоров`я, освіти за наявності станом на 01.04.2025 – не менше 25 років спеціального стажу, на 01.01.2016 – не менше 25 років 6 місяців спеціального стажу та станом на 11.10.2017 – не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу.
Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернулась з даним позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Пунктом "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
В подальшому, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" та Законом України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими внесено зміни до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788X11 зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213- VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII.
Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Черкаській області прийнято рішення №204950027806 від 08.12.2025 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного спеціального стажу.
У вищевказаному рішенні зазначено, що згідно з пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зокрема працівники охорони здоров`я, освіти за наявності станом на 01.04.2025 – не менше 25 років спеціального стажу, на 01.01.2016 – не менше 25 років 6 місяців спеціального стажу та станом на 11.10.2017 – не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу.
Так, пенсійний орган, відмовляючи позивачу у призначені пенсії, виходив з того, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років.
При цьому, у трудовій книжці позивача наявні записи щодо роботи та станом на 01.04.2025 такий стаж складає більше 25 років.
Отже, відповідач зазначаючи, що у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років, не зарахував певні періоди роботи позивача.
Проте, відповідачем, яке суб`єктом владних повноважень, жодним чином не конкретизовано, які саме періоди роботи позивача зазначені у трудовій книжці не зараховано до спеціального стажу який дає право на отримання пенсії за вислугу років та з яких підстав.
Відповідно до ст.105 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" порядок оскарження рішень, дій (бездіяльності) виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про адміністративну процедуру" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.52 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності.
Адміністративний орган визначає відповідно до законодавства способи та обсяг встановлення обставин справи. При цьому адміністративний орган не обмежений доводами учасників адміністративного провадження, наданими ними доказами та клопотаннями.
Адміністративний орган повинен неупереджено дослідити всі обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження.
Згідно з ч.1 ст.72 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
З огляду на викладене оскаржуване у даній справі рішення не містить належного мотивування, яке б забезпечувало можливість правильно його зрозуміти.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №204950027806 від 08.12.2025 року є необґрунтованим та не може вважатись прийнятим з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №204950027806 від 08.12.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на те, що заява позивача та додані документи не було розглянуто належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2025 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.
Враховуючи те, що заяви позивача та додані документи не було розглянуто належним чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 стаж роботи безперервної трудової діяльності у закладах освіти Харківської міської ради та інших освітніх установах на посадах, безпосередньо пов`язаних із навчально-виховним процесом, роки навчання у Харківському державному педагогічного інституту ім. Г.С. Сковороди, періоди перебування у відпустці по догляду за дитиною, а саме: період навчання у Харківському державному педагогічному інституті імені Г.С.Сковороди з 1987 року по 1991 рік; період роботи в середній школі №162 м. Харкова з 15.08.1991 року по 02.08.2013 року на посадах вчителя початкових класів, вихователя групи продовженого дня, педагога-організатора; період роботи в Харківській ЗОШІ-ІІІ ступенів № 127 з 05.08.2013 року по 30.06.2015 року на посаді директора; період роботи в Харківській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 127 з 01.07.2015 року по 09.07.2015 року на посаді практичного психолога; період роботи в Комунальному закладі «Станція юних техніків №1» Харківської міської ради з 13.07.2015 по 25.08.2015 року на посаді керівника гуртка; період роботи в Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступеню №162 Харківської міської ради Харківської області з 27.08.2015 року по 10.08.2025 року на посаді вчителя початкових класів; період роботи в ТОВ «Харківська приватна гімназія “Веселі сходинки”» з 19.08.2025 року по 31.10.2025 року на посаді вчителя початкових класів; період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 08.07.1998 року по 14.05.2001 року; період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку з 14.05.2001 по 07.02.2003 року, звернені на майбутнє та не підлягають задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, б. 23) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №204950027806 від 08.12.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2025 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, б. 23, ЄДРПОУ 21366538) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.