Справа № 161/20447/25 
Провадження № 2/161/4734/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого – судді Черняка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування вимог вказує, що 19.07.2023 року між TOB «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 890384, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами строком на 360 днів. Відповідно до договору факторингу №01.02-01/25 від 20.01.2025 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло до позивача.
Договірні зобов`язання щодо повернення суми боргу не виконанні боржником.
На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 106 944,31 грн., а також суму понесених судових витрат.
Заочним рішенням суду від 03.12.2025 року позов було задоволено у повному обсязі.
Ухвалою суду від 14.04.2026 року вказане рішення суду було скасовано, справу повторно призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.
27.04.2026 року на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечує позовні вимоги. Вказує, що ОСОБА_1 з 2016 року він є діючим військовослужбовцем, у зв`язку з чим нарахування відсотків за кредитним договором є неправомірним (відповідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). При визначенні розрахунку залишку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 890384, слід врахувати, що він має базуватися на принципі правомірності нарахувань, з урахуванням того, що ОСОБА_1 звільнений від сплати відсотків, сплачені ним грошові кошти за договором в розмірі 100265,35 грн. покривають тіло кредиту в повному обсязі, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
У клопотанні від 07.05.2026 року стороною відповідача також заявлено вимоги про стягнення з позивача судового збору за заяву про перегляд заочного рішення в розмірі 665,60 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 16 000 грн.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило, а тому, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до п.122 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21, розгляд (формування та зберігання) справи здійснюється в змішаній (паперовій та електронній) формі.
Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків.
Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.
Судом встановлено, що 19.07.2023 року між TOB «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №890384, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами строком на 360 днів. Договір укладено в електронній формі (а.с. 7-12). 
Відповідно до договору факторингу №01.02-01/25 від 20.01.2025 року право грошової вимоги за вказаним договором перейшло до позивача в сумі 106 944,31 грн. (24 998,78 грн. – заборгованість по основному боргу, 81 945,53 грн. – заборгованість по відсоткам).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відтак, позивача наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Суд зауважує, що відповідач не заперечує факт укладення договору. 
З розрахунку позивача слідує, що заборгованість відповідача станом на 19.07.2023 року становить 106944,31 грн., з яких 24998,78 грн. – тіло кредиту, 81945,53 грн. – заборгованість за відсотками.
Із вказаного розрахунку також вбачається, що ОСОБА_1 сплатив у рахунок погашення заборгованості 100 265,35 грн., які розподілені первісним кредитором наступним чином: 1,22 грн. – тіло кредиту, 100265,35 – проценти.
Щодо нарахування процентів за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та Закону України "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжує діяти по теперішній час.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем, проходить службу з 12.02.2016 року по даний час (згідно довідки В/Ч 3073 №1910 від 13.03.2026 року).
Отже, упродовж строку кредитування відповідач був військовослужбовцем.
Частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Вказане право відповідач набув згідно з законом. Закон не обумовлював набуття права необхідністю повідомити кредитну установу про його наявність. За таких обставин відповідачу достатньо заявити кредитній установі чи її правонаступнику про наявне у нього право не сплачувати відсотки і бажання цим правом скористатися і проценти з нього не можуть бути стягнуті. Відповідач про це заявив позивачу і суду, проценти з нього не можуть бути стягнуті.
Зміна редакції п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка відбулася у період дії кредитного договору, не може звузити право відповідача не сплачувати проценти. 
Відтак, нарахування відповідачу відсотків в період дії особливого періоду є безпідставним.
Покладення на відповідача обов`язку сплатити нараховані відсотки за кредитним договором в цей період буде суперечити принципу справедливості, а також меті пільги, встановленої ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Відтак, сума заборгованості по процентам за користування кредитом не підлягає до стягнення з відповідача.
Враховуючи розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту (24998,78 грн.) та суму сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості (100265,35 грн.), заборгованість за кредитом повністю сплачена відповідачем, відтак, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.
З матеріалів справи слідує, що за подачу заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 сплачено 665,60 коп. судового збору, які відповідно підлягають до стягнення з позивача.
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такі правові висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 372/1010/16-ц) , від 27 липня 2021 року (справа № 671/1957/20).
Заявлений відповідачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 16000 грн. підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 02.03.2026 року та додатковою угодою до нього від 02.03.2026 року та актом прийому-передачі виконаних робіт.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі сторін. 
Послуга «участь в одному судовому засіданні» (4000 грн.) адвокатом не надавалась (розгляд заяви про перегляд заочного рішення здійснено без участі сторін).
Крім того, послуги надані адвокатом враховуючи складність справи та типовість правових позицій щодо розглядуваних правовідносин не потребують витрати значного часу на складання документів.
Виокремлення адвокатом «консультації та попереднього вивчення документів» (1000 грн.), ««збору доказі для написання відзиву» (1000 грн.), як самостійного виду адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «складення та подання заяви про перегляд заочного рішення» та «написання та подання відзиву», а тому визначення оплати на суму 2000 грн. має бути виключено із загальної вартості наданих відповідачу послуг правничої допомоги. 
З огляду на наведене, позицію сторін, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціни на ринку адвокатських послуг, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат відповідача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування позивачем, в сумі 8000 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.
З огляду на вказане, у суду наявні підстави для задоволення вимог відповідача та стягнення з позивача судових витрат у розмірі 8665,60 грн. 
Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 533, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного кодексу України суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» на користь ОСОБА_1 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. судових витрат з надання професійної правничої допомоги та 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; код ЄДРПОУ 37616221).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення суду складено 15 травня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області        В.В. Черняк