ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4099/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 06.03.2026 №032350035444 про відмову в призначенні пенсії по віку зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та зобов`язання призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з моменту виникнення права на такий вид пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (3 категорія) та проживав в населеному пункті, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи” від 23.07.1991 № 106 (далі – Постанова № 106) входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення, тому має право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі – Закон № 796-ХІІ).
Вказує на те, що досягнувши 54 річного віку, звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Проте, ГУ ПФУ в Рівненській області відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить менше трьох років.
Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку з підстави не підтвердження постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення упродовж 3 років станом на 01.01.1993, оскільки має статус особи, потерпілого від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 . Наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Водночас зазначає, що диплом не відноситься до документів, які підтверджують період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, а є документом про освіту. При цьому, навчання у Львівській академії ветеринарної медицини (зараз Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького) було тимчасовим та переривалося на період канікул і практики, які він проводив у с. Залізниця Камінь-Каширського району Волинської області.
З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідно статті 55 Закону України №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (потерпілі 3 категорії) - мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період.
Зазначила, що необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796- XII становить 27 років (33-6), а страховий стаж позивача становить 28 років 3 місяці 8 днів.
Вказала, що за результатами розгляду доданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів, підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, що становить 2 роки 4 місяці 6 днів, при цьому, згідно з записами диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 01.09.1988 по 07.07.1993 навчався у Львівській академії ветеринарної медицини на денній формі навчання, м. Львів, а дана територія не відноситься до зони забрудненої внаслідок ЧАЕС.
Вважає, що оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 – не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” відсутнє.
Інші заяви по суті справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні від сторін не надходили.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 13.04.1991 Волинською обласною державною адміністрацією, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.
26.02.2026 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області.
06.03.2026 ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення №032350035444 «Про відмову в призначенні пенсії», яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки заявник станом на 01.01.1993 постійно не проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3-х років, що передбачено статтею 55 Закону № 796-ХІІ. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 04 місяці 6 днів, за виключенням періоду навчання з 01.09.1988 по 07.07.1993 в у Львівській академії ветеринарної медицини (зараз Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького).
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону від 09 березня 2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-ІV) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Як слідує з матеріалів справи страховий стаж позивача становить 28 років 03 місяці 06 днів.
Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
Наведені положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.
Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.
Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 № 55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.01.2024 за № 1/41346), які набрали чинності 15.02.2024, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
У постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23, від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23 Верховний Суд зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є безумовною підставою, яка підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону № 796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території (аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2025 у справі № 460/27065/23).
Так, до заяви про призначення пенсії позивач надав довідку Любешівської селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області від 16.01.2026 №10, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований з 01.01.1986 по 18.08.2016 в с. Залізниця Камінь-Каширського району, але з часу аварії на ЧАЕС – 26.04.2026 і до 01.09.1988 (початку стаціонарного навчання у м. Львові), позивач прожив в ІІІ зоні ЧАЕС - 02 роки 04 місяці 6 днів. 
Водночас суд враховує, що в період з 01.09.1988 по 07.07.1993 позивач навчався у Львівській академії ветеринарної медицини (зараз Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького),який йому було зараховано до загального трудового стажу, що підтверджується копією диплома серії диплому серії НОМЕР_2 від 07.07.1993, а вказаний навчальний заклад розташований у м. Львові, яке не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Таким чином, постійне місце навчання позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак факт навчання позивача в м. Львові виключає можливість його постійного проживання у зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (с. Залізниця Камінь-Каширського району) у період 01.09.1988 по 07.07.1993, а тому вказаний період роботи не може бути врахований як період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. 
Однак, відповідно до довідки Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького №2017-02/6/1 від 17.03.2026 вбачається, що ОСОБА_1 проходив навчальну практику з 28.10.1991 по 16.11.1991 в Любешівській райветстанції в с. Любешів Волинської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також виробничу практику з 01.09.1992 по 16.01.1993, що в загальному становить 5 місяців 3 дні і цей період слід віднести до зони гарантованого добровільного відселення.
Таким чином, на переконання суду, наявними у справі доказами підтверджується фактичне проживання (робота) позивача у с. Залізниця Камінь-Каширського району та в с. Любешів Волинської області – зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише за період з 26.04.1986 по 01.09.1988 (02 роки 04 місяці 6 днів) та період практики 5 місяців 3 дні, що в сукупності становить 2 роки 9 місяців 9 днів, що є недостатнім для передбаченого законодавством трирічного періоду навчання (проживання, роботи) в зоні ЧАЕС.
Посилання позивача на лист Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького №2093-02/1 від 23.03.2026, де зазначена тривалість щорічних канікул позивача у 1988-1993 років – 7-9 тижнів, що в сукупності додасть необхідний трирічний період проживання в зоні ЧАЕС, суд до уваги не приймає, оскільки будь-яких письмових доказів про проводження ОСОБА_1 цих канікул за місцем своєї реєстрації (проживання) не надано, в тому числі і довідок з органу місцевого самоврядування та витягу з реєстру територіальної громади.
Відтак, суд погоджується з позицією відповідача про неможливість віднесення періоду навчання ОСОБА_1 у Львівській академії ветеринарної медицини (зараз Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.З. Гжицького) з 01.09.1988 по 01.01.1993 в період для зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за ст. 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки м. Львів не відноситься до будь-якої зони радіаційного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача ГУ ПФУ в Рівненській області були відсутні правові та фактичні підстави для призначення позивачу ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки станом на 01.01.1993 позивач фактично постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, а наявність посвідчення/довідки потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону № 796-XII.
Аналогічна позиція викладена у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2026 у справі №500/5582/24, від 09.06.2026 у справі №460/10022/24.
З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване у цій справі рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 06.03.2026 №032350035444 про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню в частині встановлення періоду постійного проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 4 місяці 6 днів, а в решті – слід залишити без змін.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини у справі та наведені норми чинного законодавства України, що врегульовують спірні правовідносини, виходячи із наданих суду частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 06.03.2026 №032350035444 в частині встановлення періоду постійного проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 4 місяці 6 днів та зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 26.02.2026 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків суду, зарахувавши до періоду проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 періоди проходження виробничої практики з 28.10.1991 по 16.11.1991, та з 01.09.1992 по 01.01.1993, додатково зарахувавши до проживання в зоні ЧАЕС 5 місяців 3 дні.
Згідно з статтею 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що суд задовольняє позов частково, тому на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 665,60 грн (50% від задоволених вимог), сплачений згідно з квитанцією від 17.03.2026 в розмірі 1 331,20 грн.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 06.03.2026 №032350035444 в частині встановлення періоду постійного проживання (роботи, навчання) ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 4 місяці 6 днів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути з врахуванням висновків суду заяву ОСОБА_1 від 26.02.2026 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до періоду проживання (роботи, навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 періоди проходження виробничої практики з 28.10.1991 по 16.11.1991, та з 01.09.1992 по 01.01.1993, що становить 5 місяців 3 дні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028; Рівненська область, м. Рівне, вул. О. Борисенка, 7; код ЄДРПОУ 21084076).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич