ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/1027/25 
Провадження №2/477/399/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року  Вітовський районий суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Козаченка Р.В., 
із секретарем судових засідань – Клюсевич-Шараповою Н.М., 
розглянувши у м. Миколаєві в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2025 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .
На обґрунтування вимог вказувала, що будинок належав її матері на підставі договору купівлі-продажу, проте через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинок, а також через відсутність даних про прийняття нею спадщини вона не може оформити право власності на будинок в порядку спадкування у нотаріальному порядку. 
Посилаючись не те, що є спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті матері і прийняла спадщину, проте не взмозі її оформити в нотаріальному порядку через зазначені обставини, хоча фактично проживала зі спадкодавицею, тому звернулася до суду з проханням встановити факт проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на будинок в порядку спадкування.
В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов. 
Представник відповідача подав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій також зазначив можливість розгляду справи без його участі.
Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області (на тепер – територія Миколаївського району тієї ж області), по АДРЕСА_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за цією ж адресою.
Згідно з ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 24 лютого 2025 року, копія якої надана позивачкою, а також аналогічної довідки від 16 квітня 2025 року, яка міститься в спадковій справі №50/2025, заведеній після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., на день відкриття спадщини зі спадкодавицею ніхто не був зареєстрований.
Крім того, відповідно до тієї ж спадкової справи, яка була заведена на підставі заяви позивачки від 15 квітня 2025 року інших осіб, які звернулися із заявою про прийняття спадщини, або ж прийняли спадщину іншим чином, немає.
Таким чином позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , яка відноситься до спадкоємців першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). 
Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). 
Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіту ОСОБА_2 судом не встановлено, тому спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом.
Відповідно до тієї ж спадкової справи позивачка отримала постанову нотаріуса Краснової С.М. від 13 червня 2025 року, відповідно до якої їй було відмовлено в оформленні спадщини за законом на будинок в с. Михайло-Ларине, так як не прийняла спадщину.
За пунктами 4.1, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, факт прийняття спадщини а також наявність правовстановлюючих документів, у разі їх відсутності, роз`яснює про вирішення такого питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. 
Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Воскресенська селищна територіальна громада і с. Михайло-Ларине в її складі, а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. 
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
В ч. 1 ст. 315 ЦПК України зазначено факти які можуть бути встановлені в судовому порядку, але цей перелік не є вичерпним, оскільки в ч. 2 цієї статті визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З врахуванням визнання позову відповідачем суд не вбачає підстав для відмови в його задоволенні.
Крім того нотаріальному оформленню спадщини заважає відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок.
Відповідно до довідки комунального підприємства “Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” від 08 травня 2025 року спадковий будинок по АДРЕСА_1 має житлову площу 10,3 кв.м., загальну — 28,5 кв.м., власником зареєстрована ОСОБА_2 на підставі дублікату свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 20 грудня 2012 р.
Аналогічні дані щодо будинку зазначені і в технічному паспорті, складеному цим же комунальним підприємством 08 травня 2025 року, в якому також записано рік побудови будинку - 1973.
Крім того суду надана копія дублікату свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 03 листопада 1989 року на цей будинок, виданого Пересадівською сільською радою Жовтневого району (тепер — територія Миколаївського району) Миколаївської області, дублікат виданий 20 грудня 2012 року. В свідоцтві на російській мові зазначено власницю - “ ОСОБА_3 ”.
З цих досліджених доказів вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 належав за життя ОСОБА_2 . 
Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати належним чином оформлений правовстановлюючий документ у позасудовому порядку через зміни в законодавстві та через смерть власниці. 
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав законно ОСОБА_2 і після її смерті входить до спадкової маси і має перейти в порядку спадкування за законом до спадкоємців, тобто до позивачки як спадкоємиці першої черги спадкування за законом, з врахуванням встановлення факту проживання її зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.
Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею право власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.
За викладеного, керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 — задовольнити.
Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вітовський районний суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя           Р.В. Козаченко