Справа № 757/21767/23-ц 
Провадження № 2-др/752/93/26 
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2026 року м. Київ
Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Білас С.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Руденка Олександра Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу та поновлення строку у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Любов Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування реституції, - 
ВСТАНОВИВ:
На розгляді Голосіївського районного суду міста Києва перебувала справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Любов Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування реституції.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.03.2026р. позовні вимоги  ОСОБА_2 залишено без задоволення.
13.04.2026р. до суду надійшла заява представника відповідача 3 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу та поновлення строку, за яким адвокат просить поновити строк на подання зави, ухвалити додаткове рішення, стягнути з позивача на користь відповідача 3 понесені судові витрати в розмірі 186 536,80 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 186 000,00 грн. та витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову від 01.12.2023р. в розмірі 536,80 грн. 
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.04.2026р. заяву адвоката відповідача 3 про ухвалення додаткового рішення передано на розгляд судді Ольшевській І.О.
Матеріали справи надійшли до судді 08.06.2026р.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 270 ЦПК України суд, що 

ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Заява представника відповідача 3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу розглянута без виклику учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи та заяви, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали доказі і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми/ присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч. 4 ст. 62 ЦПК України.
Поняття терміну адвокат врегульоване п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для 

визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача;  у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку таку заява залишається без розгляду. 
У даній справі рішення прийнято 18.03.2026р. Представником позивача у поданому відзиві заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу, зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок вартості послуг адвоката в розмірі 100 000,00 грн. та зауважено про те, що докази щодо розміру таких витрат будуть подані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Виходячи з положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, такі докази подаються, зокрема, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто в даному випадку до 23.03.2026р. включно.
Заява сторони позивача про розподіл судових витрат та докази подані через систему «Електронний суд» 13.04.2026р., тобто з пропуском строку на таке подання, з одночасним заявленням про поновлення строку на подання доказів. 

У відповідності до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.  Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Наведені адвокатом позивача в заяві обставини є дійсно поважними, тому є підстави для поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат.
Аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 зазначив, що як вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, 

вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.  Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
Отже, відповідно до наведеної норми Закону розмір адвокатського гонорару визначається в договорі про надання правової допомоги між адвокатом та клієнтом. Даний закон не передбачає жодних обмежень щодо його розміру. Однак ч. 3 ст. 30 цього Закону визначає те, що гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Відтак не існує максимального розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, як слідує із Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. по справі №755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці відносини. 
Із правового висновку Верховного Суду, сформованого в постанові від 09.04.2019р. по справі №826/2689/25, слідує, що адвокат не повинен при заявлені вимоги про стягнення на користь свого клієнта судових витрат на професійну правничу допомогу доводити розмір їх ринкової вартості, тому за відсутності заперечень від іншого учасника судового процесу суд може стягнути весь розмір сплачених судових витрат в якості адвокатського гонорару, оскільки Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає обмежень щодо розміру адвокатського гонорару, однак він має бути розумним, виходячи з конкретних обставин справи, необхідності проведення певних процесуальних дій, співмірності у відповідності до ціни позову, має враховувати витрачений адвокатом час, при визначенні якого враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші обставини.
На підтвердження надання правової допомоги представником відповідача 3 надано суду Договір про надання професійної правничої допомоги від 19.12.2023р., Додатковий договір №1-2024 від 31.05.2024р. до Договору про надання професійної правничої допомоги від 19.12.2023р., Додатковий договір №1-2025 від 03.12.2025р. до Договору про надання професійної правничої допомоги від 19.12.2023р., Акт приймання-передачі послуг від 11.04.2026р. до Договору про надання професійної правничої допомоги від 19.12.2023р. на суму 186 000,00 грн., Анотований зведений звіт про надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 за Договором від 19.12.2023р.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року по справі №922/1964/21 відзначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. При чому, надмірний формалізм при оцінці такого 

опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. 
Отже, поняття «детальний опис виконаних робіт (наданих послуг)» є оціночним поняттям. Надання оцінки критерію його детальності є виключним правом суду, який має уникати зайвих формальностей при наданні своєї оцінки даному розрахунку. 
Зазвичай, у такому розрахунку зазначається перелік послуг, які були надані адвокатом для надання правової допомоги клієнту по конкретній судовій справі, та інформація про час, який був витрачений адвокатом для її надання.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду в позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу 

сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Про аналогічне наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2025р. у справі №275/150/22.
Позивач не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката. При цьому слід звернути увагу, що заява про ухвалення додаткового рішення разом з додатками відповідачу 3 направлена позивачем до його особистого кабінету в системі Електронний суд, яку він отримав 13.04.2026р. 
Отже, враховуючи надані представником відповідача 3 докази, відсутність заперечень зі сторони позивача та клопотань про зменшення розміру витрат, а також з огляду на правову позицію Верховного Суду, підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача 3 витрати на правничу допомогу в розмірі 186 000,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2023р. про забезпечення позову слід зазначити наступне.
Так, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.12.2023р. забезпечено позов та накладено арешт на нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №4), офіс загальною площею 147,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літера А).
ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01.12.2023р. про забезпечення позову.
Постановою Київського апеляційного суду від 24.04.2024р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01.12.2023р. про забезпечення позову скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 536,80 грн.
Отже, судом апеляційної інстанції вирішено питання щодо судових витрат, понесених стороною відповідача 3 за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції від 01.12.2023р. про забезпечення позову. Відтак у частині заяви адвоката відповідача 3 про стягнення вказаних судових витрат слід відмовити. 

На підставі викладеного, керуючись статями 137, 142, 260, 261, 270 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Руденка Олександра Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу та поновлення строку у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу 

Косенко Любов Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування реституції задовольнити частково.
2. Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 186 000,00 (сто вісімдесят шість тисяч грн. 00 коп.) грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. 
3. В іншій частині вимог заяви відмовити.
4. Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач 1:  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач 2: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач 3: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Третя особа 1: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна (01025, м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 6/11).
Третя особа 2: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Любов Анатоліївна ( АДРЕСА_6 ).
Третя особа 3: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович (49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Самарського Якова, буд. 6).

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 08.06.2026р.

Суддя    Ірина ОЛЬШЕВСЬКА