Справа № 303/3470/26
Провадження №2-а/303/47/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Торинець Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (представник – Соколовська Юлія Олегівна) до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( представник – ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,
УСТАНОВИВ:
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, в якому зазначив що відповідач виявлений та затриманий 02.11.2025 близько 11.10 прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) в межах прикордонної смуги, на напрямку 224 прикордонного знаку, на відстані 700 метрів до державного кордону України (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) під час спроби незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб. Своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9, 12 ЗУ «Про державний кордон України», чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України». Під час з`ясування обставин правопорушення було встановлено, що відповідач в`їхав на територію України 08.10.2025 через пункт пропуску «Могилів-Подільський» на підставі паспорта громадянина Народної Республіки Бангладеш НОМЕР_2 , виданого 22.10.2024, DIP/DHAKA, дійсного до 21.10.2034 та візи Y05536029, дійсної до 08.12.2025, з метою працевлаштування (приймаюча сторона – ТОВ «Вінницька птахофабрика»). Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2025 (справа № 297/3686/25) відповідача визнано винним у вчиненні вказаного вище правопорушення. Водночас факт порушення відповідачем законодавства України з прикордонних питань, що виразився у свідомій його спробі незаконно перетнути державний кордон з України в Угорщину, свідчив про те, що іноземець використав надані йому законодавством законні підстави для в`їзду та тимчасового перебування в Україні з метою подальшої незаконної міграції до країн Європейського Союзу. Подальше перебування відповідача на території України створювало ризик повторної спроби іноземця незаконним шляхом потрапити до країн Європейського Союзу. Керуючись вимогами статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України ІНФОРМАЦІЯ_3 до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області подано позовну заяву про застосування судом до відповідача такого заходу, як затримання його з метою забезпечення примусового видворення за межі території України. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025 (справа № 303/8624/25, провадження 2-а/303/106/25) позов задоволено, затримано відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців до 04.05.2026 (включно). 20.11.2025 відповідача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України на підставі рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні від 19.11.2025, де він наразі утримується. ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області направлено лист від 07.11.2025 № 02.1/21394-25-Вих про вжиття заходів щодо відкликання посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідача, у випадки її видачі, в зв`язку з наявністю підстав, передбачених підпунктом 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322. Відповідно до інформації, зазначеної у листі УДМС України у Вінницькій області від 10.11.2025 № 0501.5-8284/05.3-25, на підставі підпункту 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) відповідачу посвідки на тимчасове проживання в Україні. На виконання вимог абзацу шостого частини першої статті 2 та пунктів 9, 16 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України», відповідно до положень п. 5, 9 ч. 2 ст. 42-10 ЗУ «Про зайнятість населення», ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу Вінницького обласного центру зайнятості направлено подання про відкликання дозволу на застосування праці відповідача (лист від 10.11.2025 № 02.1/21495-25-Вих). Наказом Вінницького обласного центру зайнятості від 10.11.2025 № 132 дозвіл на застосування праці відповідача № 1237 від 21.05.2025, виданий ТОВ «Вінницька птахофабрика» строком до 21.05.2026 відкликано. З огляду на вищезазначене, беручи до уваги відсутність у відповідача коштів, які б у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 32 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» могли бути використані для забезпечення виконання рішення про примусове видворення його за межі України, ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу ТОВ «Вінницька птахофабрика», як приймаючої сторони скеровано лист щодо розгляду питання можливого досудового врегулювання спору шляхом покриття підприємством витрат, необхідних для забезпечення примусового видворення громадян Народної Республіки Бангладеш, в тому числі і відповідача. ТОВ «Вінницька птахофабрика» у листі від 04.12.2025 № 518 повідомила про готовність здійснити покриття витрат, необхідних для забезпечення примусового видворення громадян Народної Республіки Бангладеш. Оскільки повітряний простір України для здійснення цивільних авіаперевезень закритий, а пряме сполучення з Народною Республікою Бангладеш відсутнє, повернення особи до країни її громадянської належності можливе виключно через третю (транзитну) країну. Зазначені обставини ускладнюють процедуру фактичного видворення іноземця за межі України, так як, в`їзд на територію третьої країни з метою транзитного проїзду вимагає отримання відповідного дозволу (візи). З огляду на те, що відповідач прибув в Україну на запрошення ТОВ «Вінницька птахофабрика» з метою подальшого працевлаштування на зазначеному підприємстві, оформлення необхідних документів та отримання відповідних дозволів (віз) для в`їзду іноземця в Україну здійснювалось за участю представника ТОВ «Вінницька птахофабрика», в тому числі, і отримання дозволу на транзитний проїзд територією Республіки Молдова (електронна віза (е-Visa) (тип В)), представником ТОВ «Вінницька птахофабрика» у встановленому порядку, через офіційний урядовий портал е-Visa, було направлено заявку на отримання електронної візи (тип В) для в`їзду іноземця на територію Республіки Молдова з метою подальшого його вильоту з аеропорту «Кишинів» до Народної Республіки Бангладеш, однак, відповідачу було відмовлено у видачі зазначеної вище візи з причини відсутності у особи на той момент підстав для законного перебування на території України (закінчення терміну дії візи). Наявна тенденція з боку третіх (транзитних) країн, зокрема, Республіки Молдова, щодо відмови іноземцям, які перебувають на території України, у видачі дозволів (віз) для транзитного переміщення, ускладнює процедуру повернення (видворення) останніх до країн їх громадянської належності. ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено листи на адресу Представництва Міжнародної організації з міграції в Україні та Міжнародного Комітету Червоного Хреста з проханням розглянути питання щодо можливості сприяння в межах компетенції у поверненні іноземців, які втратили підстави для законного перебування в Україні, в тому числі й відповідача, до країн їхньої громадянської належності. Відповідач не бажає повертатись в країну його громадянської належності, оскільки він вживає заходи щодо оскарження прийнятого відносно нього рішення про примусове видворення за межі України. 05.01.2026 представником відповідача до Ківерцівського районного суду Волинської області подано адміністративний позов про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення іноземця за межі території України від 04.11.2025. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено. 26.01.2026 представником відповідача до Восьмого апеляційного адміністративного суду скеровано апеляційну скаргу на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2026, остаточне рішення по скарзі наразі не прийнято. Оскарження іноземцем рішення про примусове видворення призупиняє процедуру його виконання. Таким чином, із урахуванням ухваленого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області рішення від 04.11.2025 свободу відповідача та право на вільний вибір місця проживання обмежено. На виконання вищезазначеного рішення суду відповідач утримується у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Просив продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на 6 (шість) місяців, до 02.11.2026.
У відзиві на позов відповідач посилався на ч. 11 ст. 289 КАС України, якою встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Висновки щодо застосування цієї норми викладені у постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20 та постанові від 26 вересня 2023 року у справі №158/1645/23, якими суду слід керуватися при постановленні рішення у даній справі, оскільки в них визначена чітка практика тлумачення ч. 11 та ч. 13 ст. 289 КАС України про вичерпність підстав для продовження строку затримання іноземців та неможливість їх широкого тлумачення. У даній справі відповідач ідентифікований оригіналом паспорта громадянина Бангладеш, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову про продовження строку його затримання.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.04.2026 відкрито провадження по даній справи, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з обов`язковою участю сторін. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.
У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. 
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 04.11.2025 ухвалено рішення про затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, а саме до 04.05.2026 (включно). 
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що «02.11.202 близько 11.10 прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) в межах прикордонної смуги, на напрямку 224 прикордонного знаку, на відстані 700 метрів від державного кордону України (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. 
У переданому на розгляд суду позові позивач посилається на те, що в ході проведення перевірочних заходів було встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в`їхав на територію України 08.10.2025 через пункт пропуску «Могилів-Подільський» на підставі паспорта громадянина Народної Республіки Бангладеш НОМЕР_2 , виданого 22.10.2024, DIP/DHAKA, дійсного до 21.10.2034 та візи НОМЕР_3 , дійсної до 08.12.2025, з метою працевлаштування (приймаюча сторона – ТОВ «Вінницька птахофабрика»). 
Однак, незважаючи на наявність законних підстав для перебування на території України, маючи намір потрапити до країн Європейського Союзу, відповідач 02.11.2025 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину, яку не вдалось довести до завершення з незалежних від нього причин, оскільки був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б). 
У відповідності до вимог статей 260, 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2025 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
04.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_3 прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України».
Враховуючи положення ч. 4 ст. 78 КАС України зазначені обставини не підлягають доказуванню.
07.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 направив до відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області запит про вжиття заходів щодо відкликання посвідок на тимчасове проживання в Україні громадян Народної Республіки Бангладеш – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в зв`язку з наявністю підстав, передбачених підпунктом 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.
Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області листом від 10.11.2025 повідомило, що на підставі підпункту 11 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 322 прийняті рішення про відмову в оформленні(видачі) посвідок на тимчасове проживання громадянам Бангладешу – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
07.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 направив лист до ТОВ «Вінницька птахофабрика» з пропозицією вжити заходів щодо досудового врегулювання спору шляхом покриття витрат, необхідних для забезпечення примусового видворення громадян Народної Республіки Бангладеш.
ТОВ «Вінницька птахофабрика» листом від 04.12.2025 №518 повідомило ІНФОРМАЦІЯ_6 , що здійснить покриття витрат, необхідних для забезпечення примусового видворення громадян Народної Республіки Бангладеш через пункт пропуску, відповідно до вимог, зазначених у листі. Підтверджують готовність виконати фінансові зобов`язання у встановлені строки. 
10.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 направив до Вінницького обласного центру зайнятості подання про відкликання дозволів на застосування праці іноземців та осіб без громадянства. 
Державний центр зайнятості Вінницького обласного центру зайнятості листом від 11.11.2025 повідомив, що наказом Вінницького обласного центру зайнятості від 10.11.2025 № 132 за заявою ТОВ «Вінницька птахофабрика» вх. № 7295 від 07.11.2025 року, на пiдставi п. 3 ч. 2 ст.42-10 Закону України «Про зайнятість населення» відкликано видані Вінницьким обласним центром зайнятості ТОВ "Вінницька птахофабрика" дозволи на застосування праці іноземців: 
- дозвіл № 1232 від 21.05.2025 на застосування праці громадянина Бангладеш САХА РІПОН на посаді підсобний робітник, строком до 21.05.2026;
- дозвіл № 1240 від 21.05.2025 на застосування праці громадянина Бангладеш АХМАД МД КАЄС на посаді підсобний робітник, строком до 21.05.2026;
- дозвіл № 1237 від 21.05.2025 на застосування праці громадянина Бангладеш 1СЛАМ МУХАММЕД АРІФУЛ на посаді підсобний робітник, строком до 21.05.2026.
Заступником начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником юстиції ОСОБА_8 від 19.11.2025, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено листи на адресу Представництва Міжнародної організації з міграції в Україні (від 17.04.2026 № 02.1/6486-26-Вих) та Міжнародного Комітету Червоного Хреста (від 17.04.2025 № 02.1/6488-26-Вих) з проханням розглянути питання щодо можливості сприяння в межах компетенції у поверненні іноземців, які втратили підстави для законного перебування в Україні, в тому числі й відповідача, до країн їхньої громадянської належності.
Судом встановлено, що відповідач не погодився з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.11.2025 про його примусове видворення за межі території України і оскаржив його до Ківерцівського районного суду Волинської області.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2026 відмовлено в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_9 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення від 04.11.2025.
Із листа Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 встановлено, що відповідач також не погодився із рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2026 і подав на нього апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 апеляційну скаргу громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2026 залишено без змін.
Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Основним законодавчим документом, що регулює спірні правовідносини, є ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
На виконання вимог вказаного Закону 23 квітня 2012 року спільним наказом №353/271/150 Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України було затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства. Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.
ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені загальні питання правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Відповідно до ч. 16 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.
За правилами ч.1,2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.  Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
Згідно з ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.
За змістом ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно з ч. 4 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Статтею 31 зазначеного Закону визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України, яка у ч. 1 передбачає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до ч. 11, 12, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Аналогічні положення визначено також пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України 23.04.2012 №353/271/150.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що під час вирішення адміністративного позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню підлягає неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) особи.
Водночас умови, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечите примусове видворення чи реадмісію особи визначено ч. 13 ст. 289 КАС України та пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» і перелік цих умов є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Аналогічній висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 743/1046/20, а також від 26.09.2023 у справі №158/1645/23.
Звертаючись з позовом до суду позивач не зазначив жодну з умов, що передбачені ч. 13 ст. 289 КАС України та п. 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» і не надав доказів на підтвердження їх існування.
Відповідно до пп. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2003 № 12-рп/2003).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
ЄСПЛ у справі «Ливада проти України» (рішення від 26.06.2014) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.
У пункті 103 рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 у справі «Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17.07.2014 (№50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява №26629/95, пункт 78, ЄСПЛ 2000-III, та «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява №36760/06, пункт 143, ЄСПЛ 2012).
ЄСПЛ у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
Відповідно до пункту 113 рішення ЄСПЛ у справі «Чахал проти Великої Британії», будь-яке позбавлення волі відповідно до §1 (f) ст. 5 Конвенції буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції (рішення у справах «Куїн проти Франції», «Коломпар проти Бельгії»).
З огляду на викладене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
У матеріалах справи відсутні докази обставин, які передбачені п. 1, 2 ч. 13 ст. 289 КАС України. та пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що свідчить про відсутність підстав для застосування положень ч. 11 ст. 289 КАС України.
Крім того, в позовній заяві позивач посилався на наявність інших обставин, які перешкоджають виконанню рішення про примусове видворення відповідача з України, та посилався на те, що ним вживаються заходи щодо вирішення питання можливості організації транзитного перевезення іноземців територією Республіки Молдова, у порядку, передбаченому статтею 8 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Молдова про реадмісію осіб, ратифікованої Законом України № 2534-VIII від 06.09.2018, але повітряний простір України для здійснення цивільних авіаперевезень закритий, а пряме сполучення з Народною Республікою Бангладеш відсутнє, тому повернення особи до країни її громадянської належності можливе виключно через третю (транзитну) країну. Зазначені обставини ускладнюють процедуру фактичного видворення іноземця за межі України, так як, в`їзд на територію третьої країни з метою транзитного проїзду вимагає отримання відповідного дозволу (візи). З огляду на те, що відповідач прибув в Україну на запрошення ТОВ «Вінницька птахофабрика» з метою подальшого працевлаштування на зазначеному підприємстві, оформлення необхідних документів та отримання відповідних дозволів (віз) для в`їзду іноземця в Україну здійснювалось за участю представника ТОВ «Вінницька птахофабрика», в тому числі, і отримання дозволу на транзитний проїзд територією Республіки Молдова (електронна віза (е-Visa) (тип В)), представником ТОВ «Вінницька птахофабрика» у встановленому порядку, через офіційний урядовий портал е-Visa, було направлено заявку на отримання електронної візи (тип В) для в`їзду іноземця на територію Республіки Молдова з метою подальшого його вильоту з аеропорту «Кишинів» до Народної Республіки Бангладеш, однак, відповідачу відмовлено у видачі зазначеної вище візи з причини відсутності у особи на той момент підстав для законного перебування на території України (закінчення терміну дії візи). Водночас належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які би ці обставини підтверджують суду не надано. Фактично суду взагалі не надано доказів, які підтверджують прийняття позивачем зазначених ним заходів з часу затримання відповідача, але неможливості забезпечення примусового видворення відповідача за межі території України з викладених причин. 
Окрім того, відсутність можливості виконати рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу, на які посилається позивач не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача, оскільки викладені ним умови не передбачені ч. 13 ст. 289 КАС України.
Аналізуючи наведені вимоги діючого законодавстві та фактичні обставини справи, суд вважає, що підстави для продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за меж території України відсутні, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 78, 194, 288, 289 КАС України, ст. 26 Конституції України, ст. 1, 4, 9, 15, 16, 26, 30, 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_4 ) до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (місце перебування: Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України, АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній) про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя