ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

06.07.2026	м. Суми	Справа № 920/650/26	

Господарський суд Сумської області у складі
судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44907200) в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” (вул. Арсенія Тарковського, 67, м. Кропивницький, 25006, код ЄДРПОУ 45068116)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕЛМЕТ” (вул. Романа Атаманюка, буд. 49А, м. Суми, 40031, код ЄДРПОУ 30713116) 
про стягнення 99 566,46 грн

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач звернувся з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача стягнути з відповідача 99 566,46 грн заборгованості по договору про закупівлю №КФ/100/104/2-Р-НД-503/25 від 03.09.2025, з них: 27 584,26 грн пені, 63 323,80 грн штрафу, 5 989,06 грн інфляційних витрат, 2 669,34 грн – 3% річних. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 662,40 грн судового збору.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем допущено порушення умов договору про закупівлю від 03.09.2025 №КФ/100/104/2-Р-НД-503/25 у частині строків поставки товару. Тому позивач нарахував відповідачу вищезазначені штрафні санкції.
Відповідач проти позову заперечує з огляду на наступне:
- є підстави звільнення відповідача від відповідальності за прострочення поставки товару через форс-мажорні обставини, наявність яких підтверджується сертифікатом Сумської торгово-промислової палати від 04.06.2026;
- умова договору про закупівлю щодо застосування до відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (п.6.2) є нікчемним правочином, оскільки його зміст суперечить ч. 3 ст. 549 ЦК України. Цивільний кодекс України не передбачає можливості встановлення пені за прострочення виконання негрошового зобов`язання;
- оскільки зобов`язання з прострочення поставки не є грошовими, то до них не може бути застосована ст. 625 ЦК України, тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним.
Рух справи.
Ухвалою суду від 25.05.2026 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.
08.06.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх.№2705) у якому, зокрема просить розгляд справи провести за правила загального позовного провадження.
15.06.2026 представником позивача подано відповідь на відзив (вх.№3161).
Щодо клопотання відповідача про розгляд справи за правила загального позовного провадження, яке міститься у відзиві на позовну заяву (вх.№2705). 
У клопотанні зазначив, що враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин, зокрема підстави для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення поставки, стягнення пені на підставі нікчемного правочину, заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
За приписами ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:
1) ціну позову;
2) значення справи для сторін;
3) обраний позивачем спосіб захисту;
4) категорію та складність справи;
5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;
6) кількість сторін та інших учасників справи;
7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Аналізуючи приписи ст. 247 ГПК України, слід зауважити, що на момент відкриття провадження по справі, судом було враховано всі обов`язкові умови п. 1-8 ч.3 ст. 247 ГПК України з урахуванням наданих матеріалів справи.
Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У даній справі ціна позову не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивач заявив вимогу про стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору про закупівлю, обсяг доказів, що підлягають дослідженню, не є значним.
Тому суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання відповідача, яке міститься у відзиві на позов (вх. №2705). Відтак справа підлягає подальшому розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд зазначає, що при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, всім документально підтвердженим доводам, твердженням та запереченням сторін судом буде надана оцінка при розгляді справи по суті.
19.06.2026 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (вх.№3284).
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
03.09.2025 між ТОВ «Газорозподільні мережі України» (Покупець, позивач) та ТОВ «Елмет» (Постачальник, відповідач) було укладено договір про закупівлю №КФ/100/104/2-Р-НД-503/25 (далі – Договір), як з переможцем процедури відкритих торгів.
У відповідності до п.п. 1.1., 1.2. договору, ТОВ «Елмет» зобов`язалося поставити ТОВ «Газорозподільні мережі України» станції катодного захисту (Електричне приладдя та супутні товари до електричного обладнання – код за ДК 021:2015:31680000-6) (далі – Товар), а Покупець прийняти та оплатити Товар в порядку та на умовах передбачених цим Договором.
Асортимент, найменування, кількість та ціна Товару, що передається Покупцю визначається згідно зі Специфікацією, наведеною в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п. 3.2. Договору, Товар повинен бути поставлений Покупцю протягом 30 (тридцяти) днів з моменту отримання Постачальником письмової Заявки.
04.09.2025 ТОВ «Газорозподільні мережі України» була направлена та отримана ТОВ «ЕЛМЕТ» заявка на отримання 6 станцій катодного захисту потужністю 1,2 кВт вартістю 384 012,00 грн.
Відповідно до п. 3.2. Договору Товар згідно заявки мав бути поставлений відповідачем 05.10.2025.
Як вбачається з видаткової накладної № 37, станції катодного захисту в кількості 6 шт. були поставлені лише 24 жовтня 2025. 
17.09.2025 позивачем була направлена та отримана відповідачем заявка на отримання ще 6 станцій катодного захисту потужністю 1,2 кВт вартістю 384 012,00 грн.
Відповідно до п. 3.2. Договору Товар згідно заявки мав бути поставлений відповідачем 18.10.2025.
Як вбачається з видаткової накладної № 75, станції катодного захисту в кількості 6 шт. були поставлені лише 05 грудня 2025. 
26.09.2025 позивачем була направлена та отримана відповідачем заявка на отримання 4 станцій катодного захисту потужністю 0,6 кВт вартістю 249 226,00 грн.
Відповідно до п. 3.2. Договору Товар згідно заявки мав бути поставлений відповідачем 27.10.2025.
Як вбачається з видаткової накладної № 64, станції катодного захисту в кількості 4 шт. були поставлені лише 19 листопада 2025.
Факт прострочки поставки товару за договором відповідачем не заперечується.
Відповідно до п. 6.2 договору у разі порушення Постачальником строку поставки Товару, визначеного п.п. 3.2. цього Договору Покупець має право застосувати штрафні санкції та неустойку до Постачальника у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості своєчасно не поставленого товару, за кожен день порушення, а за прострочення понад 20 (двадцять) днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% вартості непоставленого товару.
Тому позивач нарахував відповідачу по кожному випадку прострочення поставки продукції штрафні санкції, 3% річних та інфляційне збільшення:
- по заявці від 04.09.2025 – за період з 05.10.2024 по 24.10.2025 – 3456,11 грн (інфляційне збільшення), 631,25 грн (3% річних);
- по заявці від 17.09.2025 – за період з 18.10.2024 по 05.12.2025 – 1536,05 грн (інфляційне збільшення), 1546,57 грн (3% річних), 15981,21 грн (пеня), 38401,20 грн (штраф);
- по заявці від 26.09.2025 – за період з 27.10.2025 по 19.11.2025 – 996,90 грн (інфляційне збільшення), 491,62 грн (3% річних), 5080,11 грн (пеня), 24922,60 грн (штраф).
Законодавство, що підлягає застосуванню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).
Визначення неустойки міститься у ст. 549 ЦК України, а саме неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Факт прострочення відповідача за договором установлений судом та не заперечується сторонами.
Відповідач вважає, що п. 6.2. договору є нікчемним правочином, так як передбачає стягнення пені за прострочення виконання негрошового зобов`язання, що є неможливим після втрати чинності Господарського кодексу України.
Однак суд критично оцінює заперечення відповідача в цій частині, так як у п.6.2. договору сторони узгодили право на застосування штрафних санкцій та неустойки за порушення строку поставки та визначили їх розмір, а саме: неустойка – у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості своєчасно не поставленого товару, за кожен день порушення; штраф - у розмірі 10% вартості непоставленого товару за прострочення понад 20 днів.
При цьому ЦК України не містить заборони щодо порядку та форми визначення сторонами розміру неустойки, у тому числі неустойка може бути визначена у розмірі подвійної облікової ставки та застосована до негрошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4400/17 зазначено, що неустойка являє собою спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку.
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Відповідачем не доведено, яким законом встановлена недійсність правочину щодо застосування неустойки у розмірі подвійної облікової ставки до негрошового зобов`язання.
Відповідач зазначає, що такий правочин суперечить ч. 3 ст. 549 ЦК України, тобто він є оспорюваним, а не нікчемним. Тому недійсність п. 6.2 договору повинна доводитись відповідачем у суді шляхом подання окремого позову.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Позивачем поданий розрахунок штрафних санкцій (а.с.20-21). 
Судом перевірено розрахунок та установлено, що позивач визначив період прострочення поставки по кожному порушенню відповідно до умов договору, розрахунок є арифметично вірним.
Тому, суд вважає позов у частині стягнення 27 584,26 грн неустойки (пені) та 63 323,80 грн штрафу обгрунтованим.
Також позивачем заявлено вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зазначена норма застосовується до грошових зобов`язань.
Так, грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
Тому суд погоджується із запереченнями відповідача щодо неможливості застосувати у цій справі ст. 625 ЦК України та відмовляє у стягненні 3% річних та інфляційних втрат.
Щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання через форс-мажорні обставини.
Відповідач у відзиві на позов зазначив про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: неможливість своєчасного виконання через форс-мажорні обставини.
Порушення зобов`язання з боку відповідача полягало у простроченні поставки товару за Договором про закупівлю від 03.09.2025 р. за № КФ/100/104/2-Р-НД-503/25 (далі – Договір).
Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Прострочення виконання зобов`язань постачальника щодо поставки товару сталося внаслідок обставин непереборної сили, що підтверджується Сертифікатом про форс-мажорні обставини Сумської торгово-промислової палати № 5900-26-1272 від 04.06.2026 р. (Додаток-2).
У зв`язку із повномасштабною агресією рф, оголошенням воєнного стану на всій території України (Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року) постійними повітряними тривогами, обстрілами, робота підприємства відповідача була порушена.
Через постійну небезпеку робочий процес на підприємстві відповідача постійно переривався.
Виробничий процес на підприємстві відповідача постійно переривався відключеннями електропостачання
На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надав суду копію Сертифікату про форс-мажорні обставини Сумської торгово-промислової палати №5900-26-1272 від 04.06.2026 р.
Згідно ч. 1 ст. 617 ЦК та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року № 40(3) затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України.
За правилами підпункту 4.2 пункту 4 Регламенту ТПП регіональні ТПП здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат / відповідної регіональної ТПП.
Усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку.
Верховний Суд неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі №917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Тому саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.
Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15))
Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16.
Саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, а у разі необхідності - іншими належними доказами, що можуть підтвердити вплив цих обставин на здатність певною стороною виконати своє зобов`язання.
Так, відповідачем подано:
- сертифікат № 5900-26-1272 від 04.06.2026 Сумської ТПП, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у період з 29.09.2025 по 12.12.2025, що унеможливили виконання у строк договору про закупівлю від 03.09.2025;
- наказ відповідача від 01.01.2025 про вжиття заходів безпеки під час отримання сигналу «Повітряна тривога»;
- інформація щодо передачі сигналу повітряна тривога на території м. Суми за період з 01.08.2025 по 10.10.2025;
- акт відповідача від 17.09.2025 про обстеження пошкоджень орендованого приміщення за адресою: м. Суми, вул. Івана Піддубного, буд. 4, внаслідок влучання БгЛА;
- накази відповідача від 17.09.2025 «Про децентралізацію виробництва», від 20.09.2025 «Про перенесення виробничих потужносте», від 05.10.2025 «Про порядок розподілу та відвантаження готової продукції».
Дослідивши подані докази, суд зазначає, що факт існування форс-мажорних обставин підтверджується поданими доказами. Однак їх наявності недостатньо для звільнення від відповідальності.
Так, на момент укладання договору відповідачу було відомо про воєнний стан, інтенсивність повітряних тривог на території м. Суми та необхідність дотримання працівниками заходів безпеки при їх оголошенні, постійне відключення електропостачання.
У даному випадку ставиться питання про застосування інституту форс-мажору у договірних відносинах. Так, сторони узгодили в договорі порядок звільнення від відповідальності через обставини непереборної сили у п.п.7.2.-7.4., а саме: 
7.2. Сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна повідомити іншій Стороні про їх настання/припинення і досягти домовленості щодо продовження термінів виконання зобов`язань або припинення дії Договору. Настання обставин непереборної сили повинно бути підтверджено довідкою (сертифікатом) Торгово-промислової палати України або її територіальними органами.
7.3. Якщо ці обставини будуть продовжуватися більше 30 (тридцяти) днів, кожна із Сторін в установленому порядку має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку без укладання додаткової угоди, повідомивши (письмово) про це іншу Сторону за 10 (десять) днів до його розірвання, зазначивши дату розірвання у повідомленні.
7.4. З огляду на укладення цього Договору в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який триває, Сторони визнаватимуть воєнний стан як обставину непереборної сили виключно у випадку доведення безпосереднього впливу на можливість виконання зобов`язань за цим Договором у встановленому законодавством порядку. Ця вимога застосовується до моменту припинення/скасування воєнного стану в Україні в установленому законодавством порядку.
Відповідачем не подано доказів повідомлення позивача про наявність обставин непереборної сили, сертифікат ТПП був виданий лише 04.06.2026 (після відкриття провадження у справі). Також відповідач не скористався правом розірвати договір в односторонньому порядку, без укладення додаткової угоди.
Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.
Висновки суду.
Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 27 584 грн 26 коп. неустойки (пені) та 63 323 грн 80 коп. штрафу, відмову в задоволенні позову в частині стягнення 5 989 грн 06 коп. інфляційних витрат та 2 669 грн 34 коп. 3% річних.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволено частково, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2430 грн 87 коп. покладаються на відповідача; витрати зі сплати судового збору в розмірі 231 грн 53 коп. покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
В И Р І Ш И В :
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕЛМЕТ” про стягнення 99 566 грн 46 коп. – задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕЛМЕТ” (вул. Романа Атаманюка, буд. 49А, м. Суми, 40031, код ЄДРПОУ 30713116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю “Газорозподільні мережі України” (вул. Арсенія Тарковського, 67, м. Кропивницький, 25006, код ЄДРПОУ 45068116; НОМЕР_1 в АТ «СЕНС БАНК», код 300346) 27 584 грн 26 коп. неустойки (пені) та 63 323 грн 80 коп. штрафу, 2430 грн 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У позові у частині стягнення 5 989 грн 06 коп. інфляційних витрат та 2 669 грн 34 коп. 3% річних – відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 231 грн 53 коп. покласти на позивача.

5. Видати позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Кропивницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 06.07.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко