Справа № 485/668/26
Провадження №2/485/493/26

РІШЕННЯ
іменем України

02 липня 2026 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді – Бодрової О.П.,
за участю секретаря судового засідання – Літвінової Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
установив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» (далі ТОВ «ФК «Абекор») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , предметом якої є стягнення кредитної заборгованості з відповідача у загальному розмірі 17920,00 грн, а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 2207971, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн строком до 25 грудня 2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого допустила заборгованість у розмірі 17920,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – тіло кредиту, 7920,00 грн - нараховані проценти. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також понесені судові витрати у розмірі 2662,40 грн судового збору, 10 000,00 грн на професійну правову допомогу та 136,98 грн за відправку документів відповідачу.
08 травня 2026 року через засоби поштового зв`язку на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, а наданих доказів є недостатньо. Окрім того, не доведено факт передачі одного з оригіналів договору (змін до договору) споживачу, а в матеріалах справи відсутні оферта та акцепт, порядок отримання відповідачем одноразового ідентифікатора та факту його накладення. Звернула увагу суду на те, що позивачем не надано суду первинних документів, які підтверджують виконання умов кредитного договору щодо перерахування коштів. Окрім того, матеріали справи не містять доказів щодо наявності зобов`язальних правовідносин між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «ФК «Абекор» про доручення здійснити перерахування коштів за договором №2207971. Зазначила, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування, на не відповідають загальній вартості кредиту /а.с.56-62/.
22 червня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній зазначив, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді. Сторони погодили, що для підписання через Особистий кабінет/ Мобільний застосунок «FirstCredit» Паспорту споживчого кредиту та/або укладення кредитних правочинів в електронній формі та/або внесення будь-яких змін до таких правочинів, споживачем створено електронний підпис одноразовим ідентифікатором, зразок - xxxxxx, де x – унікальний одноразовий алфавітно-цифровий пароль, що є електронним підписом одноразовим ідентифікатором Споживача та направляється Споживачу на номер телефону вказаний останнім в Особистому кабінеті/ Мобільному застосунку «FirstCredit» - це є використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Товариство прийняло рішення про можливість укладання з Клієнтом кредитного договору, про яке повідомило Клієнта шляхом відправки відповідного інформаційного повідомлення (СМС-повідомлення на номер телефону клієнта). Відповідач 07.10.2025 отримала на скриньку електронної пошти (особистий кабінет) документи підтвердження та архівований примірник договору, що були підписані Сторонами кваліфікованим електронним підписом. Зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника підтверджено належними та допустимими доказами, заявлено клопотання про витребування доказів. Позивачем, до позову долучений деталізований розрахунок заборгованості Відповідача з усіма його складовими, Відповідач, же на противагу свого альтернативного розрахунку не долучає, так само як і не заперечує факту достовірності та правильності розрахунку Позивача. Заборгованість за відсотками, згідно Кредитного договору №2207971 від 07 жовтня 2025 року у розмір 17 920,00 грн нарахована в межах строку дії договору та у відповідності до умов укладеного між сторонами договірних відносин. Таким чином, відповідачем, не заявляється про не отримання кредитних коштів, також не заперечується факт зарахування кредитних коштів чи їх використання, так само не заперечується факту здійснення оплат за кредитним договором, а відтак Відповідач визнає факт отримання кредитних коштів, їх зарахування та наявність взаємних зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з наведеним, просили суд заперечення Відповідача щодо позову заявленого Відповідачкою відхилити, врахувати аргументи та докази наявні в матеріалах справи, а позов – задовольнити в повному обсязі /а.с.70-76/. 
Інші процесуальні дії у справі
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 16 квітня 2026 року прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувала докази /а.с.43-44/.
Позиції учасників справи
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином і своєчасно, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином і своєчасно, про причини неявки суду не повідомив.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Суд встановив, що 07 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2207971, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн, строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення до 25 грудня 2025 року (включно), а останній зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором /а.с.24-33/.
Згідно п.1.3 Умов договору сторони погодили, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Кількість платежів - 2 платежі. Періодичність платежів: 1-й платіж через 30 днів - період, що починається з моменту укладення договору та закінчується останнім днем (включно), встановленим для сплати першого платежу (перший період користування кредитом); 2-й платіж через 50 днів - період, що починається з наступного дня, що слідує за останнім днем (включно) встановленим для сплати другого платежу (другий період користування кредитом).
Згідно п. 1.4 Умов договору, процентна ставка за користування коштами кредиту визначена: п.п. 1.4.1 договору - базова процентна ставка 0,9900% в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом; п.п. 1.4.2 договору - основна процентна ставка 0,99 % в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1 Умов договору, кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 що емітована банком України.
Пунктом п.4.1 Умов договору визначено, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Позичальника на кількість днів, запропоновану Кредитором (умови продовження строку кредиту, що пропонуються Кредитором, публікуються на Сайті/Мобільному застосунку «FirstCredit», в т.ч. у вигляді гіперпосилань на Сайт), на підставі правочину, що укладається між Сторонами, відповідно до наступного порядку.
Кредитний договір № 2207971 від 07 жовтня 2025 року укладений в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором d09038, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, 06 листопада 2025 року між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 2207971 від 07 жовтня 2025 року, за умовами якої сторони домовились про продовження строку кредитування на 80 днів з кінцевим терміном повернення кредиту 25 січня 2026 року /а.с.14-16/.
Крім того, 08 грудня 2025 року між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 2207971 від 07 жовтня 2025 року, за умовами якої сторони домовились про продовження строку кредитування на 80 днів з кінцевим терміном повернення кредиту 26 лютого 2026 року /а.с.19-21/.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредит в сумі 10 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , за допомогою системи EasyPay, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 08 квітня 2026 року № 22232 /а.с.12/ та наданою квитанцією до платіжної інструкції № 20368-1363-294441861 від 07 жовтня 2025 року про перерахування коштів кредиту на рахунок позичальника /а.с.33/.
За даними розрахунку заборгованості за кредитним договором №2207971 від 07.10.2025, заборгованість ОСОБА_1 складає 17 920,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – заборгованість по основному боргу тіло кредиту, 7920,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками. Окрім того, до розрахунку заборгованості враховано внесені ОСОБА_1 грошові кошти на оплату існуючої кредитної заборгованості.
Згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260420/30007-БТ від 23.04.2026, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 . За даними виписки встановлено зарахування грошових коштів у сумі 10 000,00 грн 07.10.2025 /а.с.52-54/.
Норми права, які застосовуються судом
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.
Щодо укладення кредитного договору, його оригінал та одноразові електронні ідентифікатори
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про споживчий кредит», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).
При цьому, на виконання вимог ч.1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Позивач додає LOG FILE (Візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі) за Кредитним договором №2207971 від 07.10.2025. Вказаний документ є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі.
Із вказаних норм права та із аналізу письмових доказів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування.
Без здійснення вказаних дій відповідача, кредитний договір не був би укладений сторонами.
Протилежного відповідач не довів, належних та допустимих доказів на спростування факту укладення кредитного договору суду не надав.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт укладення Кредитного договору №2207971 від 07.10.2025 та Додаткових угод до нього, погодження всіх істотних його умов.
Відомостей про дострокове розірвання кредитного договору матеріали справи не містять, як і не містять відомостей про те, що відповідач оспорювала факт укладання вказаного Договору.
Доводи відповідача про те, що оригінал кредитного договору позивачем не був наданий, докази підписання договору обома сторонами електронними підписами у справі відсутні, суд вважає необґрунтованими.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 зазначено, що «паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 916/3027/21 зроблено висновок, що «подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.
Сумніваючись у достовірності копії, суди мають керуватись тим, що сумніви мають бути обґрунтованими та об`єктивними, та не можуть бути усунені іншими допустимими доказами у справі.
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина друга статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідачем не наведено достатнього обґрунтування в чому саме полягають обґрунтовані сумніви відповідача наданим позивачем доказам, а також ту обставину, що ці сумніви не можуть бути усунені.
Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова ВС від 28.04.2021 по справі № 234/7160/20).
Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів
У відзиві на позовну заяву відповідачка вказує про те, що позивач не надав доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів.
Суд відхиляє ці доводи зазначаючи таке.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Як вбачається з кредитного договору, відповідачкою зазначено наступний номер електронного платіжного засобу (банківської картки) № НОМЕР_1 .
З наданої довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_3 . З виписки за договором б/н за період 07.10.2025 по 08.10.2025 вбачається, що 07.10.2025 на картку № НОМЕР_3 здійснено переказ у сумі 10 000 грн /а.с.52-53/.
Відсутність в довідці АТ КБ «Приватбанк» даних про платника не спростовує факт перерахування коштів за кредитним договором.
Відповідачка не спростувала того, що не отримувала кошти за кредитним договором, а лише посилалася на недоведеність такого факту позивачем.
Отже, на думку суд позивачем доведено факт переказу (надання) кредитних коштів відповідачу.
Щодо нарахування відсотків
Відповідач у відзиві зазначає щодо несправедливості нарахованих процентів, оскільки останні нараховані поза межами строку кредитування.
Зазначені доводи суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, проценти відповідно до статтей 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Оскільки нараховані, відповідно до статтей 1048, 1056-1 ЦК України, проценти за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», на думку суду відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених відсотків за користування кредитом, несправедливими.
Крім того, підписуючи договір, відповідач погодилася з розміром відсотків за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору.
Частина п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачі» містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Отже, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.
Відповідачем не пред`явлено вимоги про визнання умов кредитного договору недійсними, в тому числі щодо встановлення розміру процентної ставки.
Відхиляючи зазначені доводи, суд також бере до уваги, що відповідач на спростування заборгованості нарахованих процентів не надала суду іншого належного розрахунку, який відрізнявся б від наданого позивачем, виходячи з умов кредитного договору.
З умов договору убачається, що сторони домовились, що кредит надається строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення до «25» грудня 2025 року (включно) (п.1.3 Договору).
Згідно пункту 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн.
Поряд з цим пунктом 3.1 договору визначено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту
Згідно п. 6.1 договору, Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.6.2. Договору. Якщо відбулося продовження строку користування кредитом на підставі укладеного між Сторонами правочину, повернення кредиту та сплата процентів, що нараховуються в період пролонгації, здійснюється згідно нового Графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.6.2. Договору.
Пунктом 6.2. договору визначено, що у разі направлення Позичальником коштів з метою повернення в повному обсязі або частково заборгованості за кредитом, зокрема достроково або з метою сплати процентів для здійснення пролонгації, проценти за фактичний термін користування кредитом повинні бути сплачені до моменту такого повернення/на день пролонгації(термін сплати таких процентів вважається таким, що настав). При цьому, якщо коштів що направляються на повернення кредиту не достатньо для повної сплати процентів за період фактичного його користування, то вважається що строк сплати таких процентів настав і кошти в першу чергу направляються на повернення цих процентів. Для цілей цього Договору, проценти, що нараховуються в період прострочення вважаються простроченими, та підлягають сплаті відповідно до черговості передбаченої пунктом 6.3. Договору
При цьому п.п. 6.1.1 договору визначені попередження для Позичальника: у разі Допущення прострочення платежів, вказаних в Графіку платежів(новому графіку платежів) для Позичальника може мати наступні наслідки: -необхідність сплати процентів у розмірі та порядку, що визначені в п.7.1 Договору.
У п.7.1 Договору сторони обумовили відповідальність, відповідно до якого у випадку несвоєчасного виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту(частини кредиту), Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору проценти в розмірі: 0,99 % від залишку заборгованості за сумою кредиту за кожен день прострочення. Розмір процентів на прострочений кредит є фіксованим та не може бути змінено Кредитором в односторонньому порядку. При нарахуванні процентів за цим пунктом Договору Кредитор дотримується обмежень щодо нарахувань, що встановлені Законом України «Про споживче кредитування».
Базова процентна ставка – 0.9900% в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом; основна процентна ставка 0.99% в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом (п.1.4.1, 1.4.2 Договору).
В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України ( постанови від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).
Відповідно до правового висновку, викладеному постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові також визначено щодо змісту понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Поряд з цим, 06 листопада 2025 року між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 2207971 від 07 жовтня 2025 року, за умовами якої сторони домовились про продовження строку кредитування на 80 днів з кінцевим терміном повернення кредиту 25 січня 2026 року /а.с.14-16/.
Крім того, 08 грудня 2025 року між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 2207971 від 07 жовтня 2025 року, за умовами якої сторони домовились про продовження строку кредитування на 80 днів з кінцевим терміном повернення кредиту 26 лютого 2026 року /а.с.19-21/.
Таким чином кінцевою датою повернення кредиту визначено 26 лютого 2026 року.
Разом з тим, як встановлено з дослідженого судом розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2207971 від 07 жовтня 2025 року, встановлено, що відсотки за кредитним договором ТОВ «ФК «Абекор» нараховано в строк до 26 лютого 2026 року, тобто в межах строку кредитування, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Договору, а відтак спростовує доводи відповідача про незаконність нарахування відсотків.
З огляду на наведене, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України, а тому відповідні доводи в цій частині також є неспроможними.
Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами, конкретні умови кредитування, відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання за договором, вимоги позивача про стягнення заборгованості у заявленому розмірі знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.
На підставі усього викладеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Абекор» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2207971 від 07.10.2025 у розмірі 17 920,00 грн, з яких 10 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 7920,00 грн заборгованість за відсотками.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Враховуючи вищенаведене, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2662,40 грн.
Окрім того, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 136,98 грн витрат на відправку примірників процесуальних документів відповідачу. На підтвердження таких витрат надала копію квитанції № 2002655 від 09.04.2026 на суму 136,98 грн, копію опису вкладення у поштове відправлення, копію накладної № 2002655 /а.с. 13/. Такі витрати позивача здійсненні на виконання ч. 7 ст. 43, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, пов`язані зі вчиненням дій, необхідних для розгляду справи, та підлягають стягненню у відповідності до положень ст. 140 ЦПК України у розмірі, що документально підтверджений, - 136,98 гривень.
Керуючись ст. 76-89, 141, 223, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд
ухвалив:
Задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Абекор» заборгованість за кредитним договором № 2207971 від 07.10.2025 у розмірі 17 920,00 грн (сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять гривень).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Абекор»судові витрати у загальному розмірі 2799,38 (дві тисячі сімсот дев`яносто дев`ять гривень тридцять вісім копійок) грн, які складаються з: судового збору 2662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок), витрати на відправку примірників процесуальних документів відповідачу у розмірі 136,98 (сто тридцять шість гривень дев`яносто вісім копійок) гривень.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 02 липня 2026 року.

Позивач:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор», місцезнаходження: 04080, м.Київ, Подільський район, вул.Костянтинівська, буд.75, прим.601А, код ЄДРПОУ 39287145.

Відповідач:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя          О.П.Бодрова