Справа № 273/1687/24
Провадження № 2/273/99/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді – Бєлкіної Д.С., при секретарі судових засідань Стаднюк В.В., за участі: представника позивачів ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка Житомирської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до Баранівського районного суду Житомирської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю.
Мотивуючи свої позовні вимоги,вказують, що02.12.2022 в с.Дубрівка Баранівського району Житомирської області електровоз «ЧС 8014» здійснив наїзд на їхнього батька ОСОБА_6 , 1971 р.н., який від отриманих травм помер. Внаслідок смерті батька, близької людини, позивачам було заподіяно моральну шкоду, їх сталий життєвий устрій непоправно змінено, вони відчувають біль, страждання та гостре відчуття несправедливості, і ці страждання не є одномоментними, а триваючі, тому що втрата батька є непоправною подією в житті. На підставі наведеного просять стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 200000 грн кожному в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю.
У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» позов не визнала та зазначила, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть, ОСОБА_6 отримав сам по своїй вині, грубо порушивши Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, вини працівників Т «Українська залізниця» чи інших осіб не встановлено. Крім того, при судово-токсикологічній експертизі в крові трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,85 проміле. Зазначає, що оскільки ОСОБА_6 на звукові та світлові сигнали локомотива не реагував, у невстановленому місці вийшов під потяг на колію, у його діях вбачається прямий умисел. Щодо моральної шкоди зазначає, що позивачами не доведено, що між ними та їхнім загиблим батьком існували близькі особисті стосунки. Неможливо встановити ні факт їх спільного проживання ні факт спілкування. Просить також врахувати скрутне матеріальне становище відповідача, пов`язане із воєнними діями на території України.
Позивачі у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, за участі їх представника.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просить їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що висновки представника відповідача про наявність в діях ОСОБА_6 умислу ґрунтуються на припущеннях. Позивачі не заперечують необережність у діях померлого, як і не заперечують відсутність вини працівників відповідача, а тому заявлена до відшкодування сума не є значною.
У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у відзиві та додаткових поясненнях.
Суд, заслухавши учасників процесу, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.
02.12.2022 близько 04 год. 45 хв. на 367 км ПК5 залізничної дільниці Шепетівка-Новоград-Волинський-Коростень, на станції Радулино в с.Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області поблизу вул. Станційної, машиніст електровоза ЧС8/14, у складі з 12 пасажирськими вагонами, ОСОБА_7 , рухаючись за маршрутом «Івано-Франківськ – Київ» в напрямку м.Київ, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав залізничні колії зліва направо відносно напрямку руху поїзда. Внаслідок даної події пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події. Вказане підтверджується долученими до матеріалів справи копіями матеріалів кримінального провадження та не заперечується сторонами.
02.12.2022 року по даному факту СВ Новоград-Волинського РВП ГУ Національної поліції в Житомирській області відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022060530000929, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 276 КК України.
Смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.12.2022.
Постановою слідчого від 26.01.2023 кримінальне провадження за №12022060530000929 від 02.12.2022 за ч. 3 ст. 276 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Із постанови вбачається, що 02.12.2022 близько 04 год. 44 хв. на 367км ПК5 залізничної дільниці Шепетівка-Новоград-Волинський-Коростень, на станції Радулино, в с. Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області, поблизу вул. Станційної, машиніст електровоза ЧС 8/14, у складі з 12 пасажирськими вагонами, ОСОБА_7 , рухаючись за маршрутом «Івано-Франківськ - Київ» в напрямку м. Київ, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав залізничні колії зліва направо відносно напрямку руху поїзда. Внаслідок даної події пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.
02.12.2022 слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Житомирській області на підставі ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення було проведено огляд місця пригоди в ході якого зафіксовано слідову інформацію, яка має значення для подальшого розслідування. Проведеним оглядом місця події установлено, що подія сталася 02.12.2022 близько 04 год. 44 хв. на 367км ПК5 залізничної дільниці Шепетівка-Новоград-Волинський-Коростень, на станції Радулино, в с. Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області, поблизу вул. Станційної.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 показав, що 02.12.2022 він перебував на своєму робочому місці, а саме їхав на електровозі ЧС 8/14 разом зі своїм помічником ОСОБА_8 сполученням «Івано-Франківськ-Київ».
02.12.2022 о 04 годині 44 хвилини проїжджаючи станцію Радулино, в с. Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області по неосвітленій вуличним електроосвітленням ділянці, зі швидкістю близько 85 км/год, помітив, що зліва направо переходить чоловік з речами в руках. Коли його побачив то відстань до пішохода була близько 100 метрів, ОСОБА_7 одразу почав подавати сигнали великої та малої гучності з перемиканням світла прожектора для привернення уваги та звільнення нею колії, однак чоловік не реагував, коли залишалось близько 50 метрів до даної особи то ОСОБА_7 застосував екстрене гальмування, шляхом переводу ручки крану машиніста в крайнє гальмівне положення, для створення максимального тиску в гальмівних циліндрах та постійною подачею піску під колісні пари до зупинки поїзда, однак уникнути зіткнення з пішоходом не вдалося, внаслідок чого відбувся наїзд правою стороною електровоза на пішохода, якого внаслідок наїзду відкинуло близько на 50 метрів.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що 02.12.2022 він перебував на своєму робочому місці, а саме їхав на електровозі ЧС 8/14 разом із машиністом ОСОБА_7 сполученням «Івано-Франківськ Київ».
02.12.2022 о 04 годині 44 хвилини проїжджаючи станцію Радулино, в с. Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області по неосвітленій вуличним електроосвітленням ділянці, зі швидкістю близько 85 км/год, помітив, що зліва направо переходить чоловік з речами в руках. Коли його побачив то відстань до пішохода була близько 100 метрів, машиніст ОСОБА_7 одразу почав подавати сигнали великої та малої гучності з перемиканням світла прожектора для привернення уваги та звільнення нею колії, однак чоловік не реагував, однак уникнути зіткнення з пішоходом не вдалося, внаслідок чого відбувся наїзд правою стороною електровоза на пішохода, якого внаслідок наїзду відкинуло близько на 50 метрів. Відразу після наїзду ОСОБА_8 повідомив про дану подію чергову по станції ОСОБА_9 .
Допитана в якості свідка ОСОБА_10 показала, що в добу з 01.12.2022 на 02.12.2022 перебувала на своєму робочому місці на станції Радулино, депрацює черговою по станції. О 04 годині 44 хвилини 02.12.2022 від машиніста електровоза ЧС 8/14 ОСОБА_7 надійшло повідомлення про застосування екстреного гальмування з подаванням сигналів. Також машиніст повідомив, що відбувся наїзд на пішохода. В подальшому ОСОБА_10 повідомила про дану подію працівників поліції та швидкої та дізналася, що пішохід внаслідок отриманих травм загинув намісці події.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 показав, шо являється начальником станції Радулино, в с. Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області, 02.12.2022 близько 04 години 45 хвилин йому зателефонувала чергова по станції Дейнека Л.М., яка повідомила, що від машиніста електровоза ЧС 8/14 ОСОБА_7 надійшло повідомлення, про застосування екстреного гальмування з подаванням сигналів, також машиніст повідомив, що відбувся наїзд на пішохода.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_3 показав, що його батьком являється ОСОБА_6 , який працював у м.Києві охоронцем, де саме не пам`ятає. Графік роботи батька складав 14 робочих днів у місць, тобто на два тижні батько приїздив додому до с. Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області, зазвичай користувався залізничними перевезеннями так як квитки на автобус є дорожчими. 02Л2.2022 близько 07 години отримав телефонний зв`язок від особи, яка представилася черговою по станції та повідомила йому, що його батька збив потяг на станції Радулино в с. Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області. Після телефонного дзвінка одразу поїхав до моргу в м.Новоград-Волинський, де близько 14 години того ж дня забрав тіло батька з моргу після розтину.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №144 від 18.01.2023 смерть ОСОБА_6 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок у вигляді грубого руйнування кісток скелета та внутрішніх органів. При судово-токсикологічній експертизі в крові трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,85 проміле.
Відповідно до акту службового розслідування аварії від 09.12.2022 затвердженого начальником станції Радулин виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Дейнекою А.А, встановлено порушення потерпілим ОСОБА_6 п.п. 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом МТУ від 19.02.1998 №54, Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою КМУ №903 від 10.11.1995. Вини інших осіб залізничного транспорту у скоєнні даного випадку не вбачається. Вини інших осіб не встановлено.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.12.2022 близько 04 год. 44 хв. на 367 км ПК5 залізничної дільниці Шепетівка-Новоград-Волинський-Коростень, на станції Радулино, в с.Дубрівка Новоград-Волинського району Житомирської області, поблизу вул. Станційної поїзд №44 сполученням «Івано-Франківськ Київ», вагою 896т., в складі 12 вагонів, електровоз ЧС 8/14 на дільниці Львів - Київ обслуговувала локомотивна бригада приписки ТЧ-1 ПЗЗ вскладі машиніста ОСОБА_7 та помічника машиніста ОСОБА_8 .При слідуванні по ст. Радулино, локомотивною бригадою подавались звукові сигнали великої і малої гучності, згідно вимог п. 11.2 Інструкції з сигналізації на залізницях України №ЦШ-0001, а голова поїзда (локомотив) в темний час доби була осигналізована у відповідності до п. 10.1 вищевказаної інструкції. Прямуючи по 368 кілометру локомотивна бригада помітивши людину . ОСОБА_6 , який переходив залізничні колії, почала подавати сигнали великої та малої гучності з перемиканням світла прожектора для привернення уваги та звільнення нею колії. На сигнали що подавались з локомотива ОСОБА_6 не реагував. Побачивши це, машиніст ОСОБА_7 відразу застосував екстрене гальмування поїзда, у відповідності до вимог п. 16.39 ПТЕ України та п.п. 10.1.13, 10.1.21 Інструкції з експлуатації гальм №ЦТ-ЦВ- ЦД-0015, шляхом переводу ручки крану машиніста ум. №395 в VI положення, застосуванням допоміжного гальма, шляхом переводу ручки крану машиніста ум. №254 в крайнє гальмівне положення, для створення максимального тиску в гальмівних циліндрах та постійною подачею піску під колісні пари до зупинки поїзда на 367км 8пк. Швидкість поїзда, згідно розшифрування записів швидкостемірної стрічки, на момент застосування екстреного гальмування, склала 84км/год. Гальмівний шлях поїзда склав: - розрахунковий 8р = 608,4м.; фактичний 81 = 600м. Внаслідок указаної ДТП пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.
На підставі викладеного, враховуючи те, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть, ОСОБА_6 отримав сам по своїй вині, грубо порушивши зазначені вище вимоги, а також те, що в результаті порушення ним зазначених вимог не настали наслідки передбачені ст.276 КК України іншим учасникам, тому в діянні відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.
Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є дітьми загиблого ОСОБА_6 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.
Отже, судом встановлено, що батько позивачів загинув внаслідок смертельного травмування потягом під керівництвом машиніста ОСОБА_7 , володільцем якого як джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебуває у трудових відносинах.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.
Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку (п. 2.2. Правил).
При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (п. 2.3. Правил).
Пішоходам забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м (п. 2.6. Правил).
Судом встановлено, що між наїздом потягом на ОСОБА_6 та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність, тобто порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54.
Оскільки потяг (локомотив) відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.
Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебуває у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачі як діти загиблого наділені правом вимагати відшкодування спричиненої моральної шкоди в результаті смерті їхнього батька, яка настала внаслідок наїзду на нього потяга.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16 (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні.
Доводи представника відповідача з приводу того, що загибель ОСОБА_6 відбулась внаслідок власного умислу суд відхиляє, оскільки такі обставини не підтверджуються належними, переконливими та достатніми для таких висновків доказами.
Таким чином, дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок його умислу, оскільки матеріали справи таких доказів не містять.
Обставини, що свідчили б про наїзд потягу на потерпілого внаслідок непереборної сили судом не встановлені.
Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди суд виходить з наступного.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з пунктом 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.
Оскільки, в ході судового розгляду встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста необережність ОСОБА_6 та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті, при цьому, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).
Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
Отже, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у його життєвих стосунках.
При цьому, суд бере до уваги, що сам факт загибелі батька за викладених обставин є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Також, суд враховує, що смерть останнього сталася внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь кожного з позивачів необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.
При цьому суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Судувід 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною,а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо відшкодування моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).
Пунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.
У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».
Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20.
На підставі викладеного слід дійти висновку, що сума моральної шкоди, стягнута на підставі рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Отже, позивачі при зверненні до суду з позовом звільнені від сплати судового збору.
Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 28 листопада 2018р. у справі № 761/11472/15-ц.
Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно п.п. 1.1.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже розмір судового збору за цим позовом становить 6000,00 грн.
У зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави належить стягнути 3000,00 грн. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 49, 136, 141, 142, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) в дохід держави 3000,00 (три тисячі) гривень судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя      Бєлкіна Д.С.