Тарутинський районний суд Одеської області 
_________________________________________________________________________
Справа №749/1657/24 
Провадження по справі № 2/514/65/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року    с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Тончевої Н.М. 
при секретарі – Аронєт Л.С.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Бессарабське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В :

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №3262060324 від 04 березня 2024 року в розмірі 46270 гривень 00 копійок та судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 04 березня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №3262060324, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора x45n7aaix, який було надіслано на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 7000 гривень у безготівковій формі шляхом нарахування на поточний рахунок відповідача НОМЕР_2 , зі строком кредитування на 360 днів; стандартна процентна ставка 2.2 % в день. ТОВ «Іннова Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, а тому виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 46270 гривень 00 копійок. Ці обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.
Представник відповідача адвокат Китаєва О.А. надала суду відзив на позовну заяву, в якому посилалась на наступне. 17.02.2026 року представником відповідача позивачу надіслана пропозиція щодо врегулювання спору мирним шляхом, яка станом на день подання відзиву залишена без відповіді. З огляду на зазначене, у представника відповідача не було можливості раніше ознайомитися з позовом та не було достатнього часу для підготовки обґрунтованого відзиву у встановлені судом строки. У зв`язку з вище зазначеним, просить суд поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву. Визнати, що відповідачем з поважних причин допущено пропущення строку для подачі відзиву на позовну заяву, оскільки відповідач намагалась врегулювати спір мирним шляхом. Крім того, зазначила, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Також позивачем не наданні первинні документи які б підтверджували перерахування та отримання коштів саме ОСОБА_2 і в матеріалах цивільного провадження ці докази відсутні. Відповідач стверджує що той договір який наявний в додатках у позовній заяві не є тим договором з тими умовами з якими вона була ознайомлена, крім того у спірному кредитному договорі зовсім інші умови та терміни кредитування. Саме тому ставить під сумнів сам факт укладення між сторонами кредитного договору в електронному вигляді, підписання договору, фактичну видачу коштів кредитором боржнику та неналежного виконання ОСОБА_3 свого обов`язку з повернення кредитних коштів, а саме часткове виконання нею кредитного договору. На підставі викладеного, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Представник позивача Чмир М.П. надав суду заяву, в якій зазначив наступне. Стороною Відповідача, перш за все, пропущено строк на подання відзиву. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Однак, відзив на позовну заяву було подано без врахувань вимог положень ст. 178 ЦПК України, щодо надсилання копій відзиву із додатками іншим учасникам справи, що було здійснено для позбавлення можливості вчасного реагування Позивачем на відзив відповідача, а відтак і підготовки відповідних контраргументів, які в свою чергу можуть спростувати та звести на нівець позицію відповідача. Тому такий був поданий із порушенням, яке позбавило можливості позивача та його представника підготувати та подати вчасно відповідь на відзив. Враховуючи вищевикладене, Позивач вважає, що представником Відповідача відзив на позовну заяву подано всупереч встановленим положеннями ст. 178 ЦПК України, тому такий не відповідає процесуальному законодавству, та просить не враховувати поданий Відповідачем відзив під час ухвалення рішення по справі. Додатково повідомляє, що 08 вересня 2025 року здійснено реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, а саме змінено найменування юридичної особи з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» на ТОВ «ІННОВА-НОВА» (на підтвердження долучаємо витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на позивача ТОВ ІННОВА ФІНАНС). З урахуванням наведеного, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Так, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 12 травня 2025 року учасникам справи було роз`яснено їхні процесуальні права та обов`язки, зокрема обов`язок подати відзив на позовну заяву у строк, визначений судом, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, а саме 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач отримала 10 червня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу № 0610258408465.
Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦПК України, відзив на позовну заяву подається протягом строку, встановленого судом, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, граничним строком подання відзиву було 25 червня 2025 року.
Водночас, відзив на позовну заяву подано представником відповідача 09 квітня 2026 року, тобто, після закінчення встановленого судом процесуального строку.
Також суд звертає увагу, що клопотання про поновлення строку подання відзиву до суду подано з зазначенням, що 17 лютого 2026 року відповідачем позивачу надіслана пропозиція щодо врегулювання спору мирним шляхом, яка станом на день подання відзиву залишена без відповіді, з огляду на зазначене, у представника відповідача не було можливості раніше ознайомитися з позовом та не було достатнього часу для підготовки обґрунтованого відзиву у встановлені судом строки.
Однак, поважними причинами пропуску строку для подання відзиву визнаються об`єктивні, непереборні обставини, що не залежали від волі учасника (тривала хвороба, військова служба, перебування за кордоном, збройна агресія, що фізично перешкоджала).
Тож, будь-яких обґрунтованих пояснень щодо причин пропуску процесуального строку відповідач та його представник не надали, доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску строку, матеріали справи не містять та ними також не додані.
Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням установленого законом або судом строку, а процесуальні дії, вчинені після спливу такого строку, залишаються без розгляду, якщо суд не визнає причини пропуску поважними.
Суд також зазначає, що дотримання процесуальних строків є складовою принципів змагальності сторін, рівності учасників процесу та правової визначеності, а їх недотримання без поважних причин не може бути усунуте за рахунок іншої сторони або суду.
За таких обставин суд дійшов висновку, що поданий з пропуском установленого строку відзив на позовну заяву не підлягає врахуванню судом при вирішенні спору по суті, а справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.
В судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку.
Представник відповідача адвокат Китаєва О.А. надала суду письмові пояснення, аналогічні відзиву, в яких просила у задоволенні позову відмовити та справу розглянути за її відсутністю. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №3262060324, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора x45n7aaix, який було надіслано на номер телефону відповідача НОМЕР_1 . 
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як видно із матеріалів справи, Договір про надання грошових коштів у позику №3262060324 від 04 березня 2024 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 7000 гривень у безготівковій формі шляхом нарахування на поточний рахунок відповідача НОМЕР_2 , зі строком кредитування на 360 днів; стандартна процентна ставка 2.2 % в день.
ТОВ «Іннова Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19786-1354-91537875 від 04 березня 2024 року. 
Однак, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, а тому виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 46270 гривень 00 копійок, з яких : 7000 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 39270 гривень – заборгованість за процентами.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув.
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 7000 гривень підтверджено: 
договором про надання грошових коштів у позику №3262060324 від 04 березня 2024 року; 
квитанцією до платіжної інструкції №19786-1354-91537875 від 04 березня 2024 року, відповідно до якої 04 березня 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» надано кредитні кошти в сумі 7000 гривень шляхом поповнення картки НОМЕР_3 операції 1374334629.
Однак, із зазначеного розрахунку вбачається, що прострочена заборгованість за нарахованими відсотками перевищує тіло кредиту майже в шість разів.
Відповідно ст. ст. 11. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, а саме відповідно до Договору №3262060324 від 04 березня 2024 року передбачена відсоткова ставка в розмірі 2.2 % в день.
За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справа № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Тому, враховуючи викладене, а також з урахуванням судової практики Великої Палати Верховного Суду, суд не погоджується з твердженням позивача, що умови кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 2.2 % в день, що призвело до нарахування процентів у розмірі – 39270 гривень і перевищує тіло кредиту майже в шість разів, є справедливим, оскільки зазначене суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, яка справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Тож, враховуючи, що зобов`язання має виконуватись належним чином, а також те, що відповідач була обізнана про необхідність здійснювати сплату процентів за користування кредитними коштами, проте, враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів за користування кредитними коштами тілу кредиту, суд вважає за необхідне стягнути з відповідач на користь позивача проценти у розмірі – 7000 гривень, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності.
Таким чином, враховуючи, що між сторонами по справі виникли правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі 14000 гривень, яка складається з: 7000 гривень тіло кредиту, 7000 гривень проценти.
Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок, що підтверджується оригіналом платіжної інструкції № 41 від 05 листопада 2024 року.
Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково в повному обсязі, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 732 гривні 95 копійок пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 1050, 1054 ЦК України; ст. ст. 12, 13, 81,89, 128, 141, 223, 264, 265, 268, 272, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» /01014, м. Київ, вулиця Болсуновська, 8, поверх 9, код ЄДРОПОУ 44127243/ загальну суму заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику №3262060324 від 04 березня 2024 року в розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» /01014, м. Київ, вулиця Болсуновська, 8, поверх 9, код ЄДРОПОУ 44127243/ суму судових витрат в розмірі 732 (сімсот тридцять дві) гривні 95 (дев`яносто п`ять) копійок пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя      Н.М. Тончева