КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6876/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/7685/25

02 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Ящук Т.І.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Степ`юк Юлії Станіславівни на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 25 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Чіркова Г.Є., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року   ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила суд:
визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , який належав ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на підставі постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18;
визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , який належав ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на підставі постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18;
стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію вартості автомобіля УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 у розмірі 120 780,00 грн. (сто двадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 00 коп.;
стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію вартості автомобіля BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 у розмірі 244 300,00 грн. (двісті сорок чотири тисячі триста) гривень 00 коп;
припинити право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса:  АДРЕСА_2 ) на автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 з дня отримання грошової компенсації у розмірі 120 780,00 грн. (сто двадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 00 коп.
припинити право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_9 з дня отримання грошової компенсації у розмірі 244 300,00 грн. (двісті сорок чотири тисячі триста) гривень 00 коп.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 грудня 2025 року у відкритті провадження в даній цивільній справі відмовлено.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Степ`юк Юлія Станіславівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від від 25 грудня 2025 року у справі № 363/7685/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала судупершої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим що, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції фактично обмежився формальним посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, однак, не надав належної оцінки доводам позивачки щодо відсутності тотожності заявлених вимог.
Сторона позивача вважає що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, визначених ст. 186 ЦПК України, оскільки фактично дослідив та оцінив обставини, що стосуються наявності чи відсутності спору щодо права та належності обраного способу захисту.
Зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 у даній справі не є тотожною із позовною заявою, яка була предметом попереднього розгляду Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/1130/18, оскільки має іншу матеріально-правову вимогу позивачки до відповідача та заявлена на підставі інших фактів (обставин).
Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу суддів попередніх інстанцій на те, що на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суд не може оцінювати обраний позивачем спосіб захисту.
Тобто, на стадії відкриття провадження суд не уповноважений визначати, чи є спір обґрунтованим, чи підлягають вимоги задоволенню, або чи є спосіб захисту належним, а повинен перевіряти лише наявність формальних підстав для відмови, прямо передбачених законом. Така підміна стадій цивільного процесу судом першої інстанції призвела до неправильного застосування п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та безпідставного обмеження права позивачки на доступ до суду.
Позивач вважає, щооскаржувана ухвала суду першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, не ґрунтується на засадах верховенства права, тому є незаконною та необґрунтованою.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Степ`юк Юлія Станіславівнапідтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не з`явивився. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача  ОСОБА_2 
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із направлених до суду апеляційної інстанції матеріалів цивільної справи вбачається, що      ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до визнання за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса:   АДРЕСА_1 ) право власності на автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , який належав ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на підставі постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18;
визнання за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , який належав ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на підставі постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18;
стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію вартості автомобіля УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 у розмірі 120 780,00 грн. (сто двадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 00 коп.;
стягнення з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію вартості автомобіля BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 у розмірі 244 300,00 грн. (двісті сорок чотири тисячі триста) гривень 00 коп;
припинення право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса:  АДРЕСА_2 ) на автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 з дня отримання грошової компенсації у розмірі 120 780,00 грн. (сто двадцять тисяч сімсот вісімдесят) гривень 00 коп.
припинення право власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) на автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_9 з дня отримання грошової компенсації у розмірі 244 300,00 грн. (двісті сорок чотири тисячі триста) гривень 00 коп.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 11 листопада 2011 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який 25 листопада 2017 року був розірваний. 
У період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбано майно, що належало сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, зокрема: автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_10 ; автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_9 . 
У квітні 2018 року воназвернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, оскільки сторони не дійшли добровільної згоди щодо його поділу. Постановою Київського апеляційного суду від 23жовтня 2024 року у справі №363/1130/18, яка набрала законної сили (до Верховного Суду не оскаржувалась), апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказані транспортні засоби: автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_10 ; автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_9 .
Водночас, судове рішення (постанова) Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року у справі №363/1130/18 не виконано та його виконання є неможливим, оскільки відповідач переховує спірне рухоме майно, щопозбавляє позивачку можливості користуватися майном, право власності на яке визнано за нею у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у справі №363/1130/18.
При цьому, після визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних транспортних засобів неможливо встановити хто на даний час фактично користується цими автомобілями.
Посилаючись на те, що виконання постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18 є неможливим, оскільки відповідач переховує спірне рухоме майно, позивач вважала, що вимога визнати за відповідачем право власності на частку позивачки і стягнення з відповідача на її користь вартості цієї частки спільного майна є найбільш ефективним способом захисту прав та інтересів ОСОБА_1 у даному спорі. Таким чином, права позивачки підлягають захисту шляхом стягнення компенсації вартості її частки в праві спільної сумісної власності.
Також зазначала, що позовна заява ОСОБА_1 у даній справі не є тотожною із позовною заявою, яка була предметом попереднього розгляду Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/1130/18, оскільки має іншу матеріально-правову вимогу позивачки до відповідача та заявлена на підставі інших фактів (обставин).
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 грудня 2025 року у відкритті провадження в даній цивільній справі відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом спору, з яким ОСОБА_1 звернулась до суду, є поділ майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі:    НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак  НОМЕР_10 ; автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_9 , які належали ОСОБА_1 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18; стягнення з ОСОБА_2 компенсації вартості транспортних засобів у загальному розмірі 365 080 грн. та припинення права власності ОСОБА_1 на вказані транспортні засоби з дня отримання грошових коштів.
У той же час, вказаний спір про поділ того самого майна між подружжям судом розглянутий, а спірне майно між сторонами поділено, що підтверджується судовим рішенням (постановою) Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18, яке набрало законної сили.
Таким чином, з аналізу змісту позову убачається, що позивачка просить здійснити повторний поділ (перерозподіл) майна, яке вже судом поділено у встановленому законом порядку (ст. 71 СК України), обґрунтовуючи свої вимоги відсутністю у неї доступу до вказаного майна. Водночас, такі обставини не свідчать про наявність спору щодо права власності та не можуть бути підставою для повторного поділу спільного сумісного майна подружжя, яке вже визначено за нею судовим рішенням.
Обраний позивачкою спосіб захисту її порушеного права шляхом повторного поділу майна, стягнення компенсації за майно, право власності на яке вже визначене судовим рішенням, а також припинення права власності, не відповідає характеру спірних правовідносин, не забезпечує належного і ефективного відновлення можливого порушеного права та не може стати предметом повторного судового розгляду.
Фактично доводи позову зводяться не до оспорювання права власності, а до відсутності доступу до майна, яке перебуває у її власності на підставі судового рішення. Водночас, чинним законодавством передбачені інші, спеціальні способи захисту права власності, зокрема, вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, заборона вчинення дій, що порушують право власності, або витребування майна з чужого незаконного володіння, тощо, передбачені статтями 16, 386 - 391 ЦК України.
Отже, позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, виходячи з характеру фактично виниклих спірних правовідносин та з обранням такого способу захисту, який не буде вимагати перегляду остаточного та існуючого рішення суду.
Враховуючи, що постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18, яка набрала законної сили, вже вирішено спір про поділ майна подружжя, якою зокрема, право власності на автомобілі УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_10 та BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_9 , визнано за позивачкою, а повторний розгляд тотожних вимог, про той самий предмет і з тих самих підстав, між тими самими сторонами, є неприпустимим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій цивільній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії»).
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Необхідність застосування вказаної норми права зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно тотожні сторони, підстави та предмет спору. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року в справі  № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Колегією суддів апеляційного суду встановлено й це вбачається з інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для всіх, що у провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебувала на розгляді цивільна справа № 363/1130/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про поділ транспортних засобів, відмови в позові про поділ земельної ділянки, кадастровий номер 3221855300:19:069:0457, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також LED телевізора LG з кронштейнами для кріплення, LED телевізора ELENBERG, посудомийної машини HOTPOINT-ARISTON LFD 11M СХ EU, кухонного комбайна KENWOOD з насадками, кавомашини SAECO Royal Cappuccino New 9008R0Y0707230, кавоварки SPIDEM VILLA 901110130627, кавоварки SPIDEM VILLA 40044281,витяжки PYRAMID; блендера BOSCH, пральної машини HOTPOINT-ARISTON AQD 1070 D 49 EU скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: земельну ділянку, кадастровий номер 3221855300:19:069:0457, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, колір синій, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 ; автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, колір синій, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 ; LED телевізор LG з кронштейнами для кріплення; посудомийну машину HOTPOINT-ARISTON LFD 11M СХ EU; кухонний комбайн KENWOOD з насадками.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на: BMW, модель 735І, 1990 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 , номерний знак НОМЕР_13 ; BMW, модель 528, 1996 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_14 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_15 , номерний знак НОМЕР_16 ; RENAULT MASTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_17 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_18 , номерний знак НОМЕР_19 ; ЗАЗ-DAEWOO, модель Е13110, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_20 ; LED телевізор ELENBERG; кавомашину SAECO Royal Cappuccino New 9008R0Y0707230; кавоварку SPIDEM VILLA 901110130627; кавоварку SPIDEM VILLA 40044281; витяжку PYRAMID; блендер BOSCH; пральну машину HOTPOINT-ARISTON AQD 1070 D 49 EU.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 239 000,65 грн.
Судове рішення (постановаКиївського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року набрало законної сили.
У справі № 363/1130/18 сторонами були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а предмет позову- поділ майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема, щодо поділу рухомого майна - автомобіля УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 та автомобіля BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , які у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 . 
У поданому у грудні 2025 року позові у цій справі № 363/7685/25 позивачка ОСОБА_1 просить суд: визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль УАЗ, модель 3152, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , на автомобіль BMW, модель 7351, 1998 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 , які належать їй на праві власності на підставі постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості вказаних автомобілів та припинити її право власності на вказані автомобілі з дня отримання грошової компенсації, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що виконання постанови Київського апеляційного суду від 23.10.2024 року у справі №363/1130/18 є неможливим, оскільки відповідач переховує спірне рухоме майно, тому позивач вважала, що вимога визнати за відповідачем право власності на частку позивачки і стягнення з відповідача вартості цієї частки спільного майна є найбільш ефективним способом захисту прав та інтересів ОСОБА_1 у даному спорі. Таким чином, права позивачки підлягають захисту шляхом стягнення компенсації вартості її частки в праві спільної сумісної власності.
В обох справах склад учасників судового процесу збігається, проте, у справі №363/1130/18 та у цій справі № 363/7685/25 предмет позову, тобто матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких позивачка просить ухвалити судове рішення, а також правові підстави позову (обставини, що обґрунтовують звернення до суду) не збігаються, тоді як нетотожність хоча б одного з елементів позову не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованої особи за вирішенням спору.
Таким чином, звернувшись до суду з позовом у цій справі до ОСОБА_2 про визнання за останнім права власності на рухоме майно, стягнення грошової компенсації та припинення права власності на рухоме майно, позивачка ОСОБА_1 реалізувала своє право на судовий захист. Тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу суду першої інстанції на те, що питання належності чи неналежності обраного позивачем способу захисту вирішується судом після розгляду справи, при ухваленні судового рішення, а не при вирішенні питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі. На вказаній стадії судового процесу суд не втручається у формулювання позивачем позовних вимог з точки зору ефективності способу захисту та урахування принципу диспозитивності цивільного судочинства відповідно до статті 13 ЦПК України, а перевіряє саме дотримання формальних вимог цивільно-процесуального законодавства щодо форми і змісту позовної заяви.
Отже, не встановивши належним чином правову природу правовідносин, які виникли між учасниками справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предмет спору, підстави звернення до суду в обох справах є однаковими.
За викладених обставин висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України, є помилковим.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи наведене, колегія суддівапеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Степ`юк Юлії Станіславівни та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У справі, що перебувала на розгляді в суді апеляційної інстанції, об`єктом апеляційного оскарження є ухвала про відмову у відкритті провадження у справі, яка за результатом розгляду апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Степ`юк Юлії СтаніславівниКиївським апеляційним судом скасована, з направленням цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя для продовження розгляду до суду першої інстанції
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Отже, розподіл судових витрат, в тому числі й понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Степ`юк Юлії Станіславівнина ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 25 грудня 2025 року, здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, враховуючи висновки Київського апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Степ`юк Юлії Станіславівни задовольнити.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 25 грудня 2025 рокускасувати.
Цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжянаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: