Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 	справа № 580/4494/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Черкаській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та невиплати йому пенсії в повному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2026 року без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність з урахуванням проведених раніше виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а та від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 застосуванню підлягають саме норми Закону № 2262 з урахуванням Рішення КСУ від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не Закону № 3668, а тому пенсія військовослужбовців обмеженню максимальним розміром не підлягає.
Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії з 01.03.2026 без її обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, що установлені для осіб, які втратили працездатність, однак відповідач відмовив у такому перерахунку.
Ухвалою від 05 травня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Черкаській області та вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
08.05.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що на осіб, яким пенсію перераховано відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. З 20.12.2016 констатується відсутність частини 7 статті 43 у Законі № 2262-ХІІ, яка з вказаної дати втратила чинність. У той же час інші положення Закону № 3668-VI, а також Закону № 2262-XII, неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до розрахунку пенсії від 04.03.2026, відповідач здійснив нарахування пенсії позивача у загальному розмірі 43051,48 грн, обмежив виплату розміром – 26701,19 грн та з урахуванням понижуючих коефіцієнтів згідно Постанови КМУ № 1778 – 26325,60 коп.
У відповідь на заяву позивача щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, листом від 17.04.2026 № 8561-7459/А-02/8-2300/26 відповідач повідомив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 580/9128/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.05.2025 № ФР53603, з урахуванням раніше проведених виплат. Зобов`язань провести перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб рішенням суду від 05.09.2025 у справі № 580/9128/25 на Головне управління не покладено. Після зазначеного перерахунку, проведеного із урахуванням попередніх рішень суду, розмір пенсії із 01.03.2024 становить 26701,19 грн.
Дії ГУ ПФУ в Черкаській області щодо обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та невиплати пенсії в повному розмірі позивач вважає протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Суд врахував, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає 2595 гривень. 
Суд зазначає, що десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність складає 25950 грн.
Як встановив вище суд, відповідно до розрахунку пенсії від 04.03.2026, відповідач здійснив нарахування пенсії позивача у загальному розмірі 43051,48 грн, обмежив виплату розміром – 26701,19 грн та з урахуванням понижуючих коефіцієнтів згідно Постанови КМУ № 1778 – 26325,60 грн.
Отже, розмір пенсії з урахуванням належних складових відповідач нарахував, однак виплату пенсії здійснює у розмірі 26325,60 грн.
Аналіз зазначених обставин вказує на те, що пенсія позивача не обмежується максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.
З урахуванням зазначеного, суд вважає необґрунтованими доводи позивача у позові про те, що відповідач обмежив виплату пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб та, як наслідок, про відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, які є предметом цього спору.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Підсумовуючи викладене суд доходить висновку, що відсутність обставин, з якими позивач пов`язує порушення його прав у спірних правовідносинах, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, звільненого від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 );
2) відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 03.06.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК