Номер провадження: 22-ц/813/2928/26 
Справа № 523/21290/23
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВерраФінанс», відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Сігнаєвського Андрія Олеговича
на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 15 травня 2025 року, постановлену Пересипським районним судом м. Одеси у складі: судді Мурманової І.М. в приміщенні того ж суду,
у справі за заявою ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВерраФінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Пересипського районного суду м. Одеси від 15 травня 2025 року, якою поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на подання заяви про розподіл судових витрат.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат відмовлено (в.м. а.с. 17-18зв.).
В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_1 в особі свого представника Сігнаєвського Андрія Олеговича просить скасувати ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 15.05.2025 та задовольнити заяву про розподіл судових витрат, стягнувши з ТОВ «Верра Фінанс» на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 37000 грн.
Доводами апеляційної скарги є те, що:
- заявлені позовні вимоги є зловживанням правом з боку позивача та виникли через неправильні дії позивача, оскільки в їх обґрунтування позивач посилався на своє, спеціально зроблене повідомлення про відступлення права вимоги від 07.06.2023, при тому, що позивач достеменно обізнаний та мав бути обізнаний, що 27.07.2015 ПуАТ «Фідобанк» звернувся до відповідачів з письмовими «Вимогами про дострокове виконання зобов`язань за договором», вимагаючи у десятиденний строк, тобто до 06.08.2015, достроково виконати зобов`язання;
- суд, посилаючись на спеціальну норму процесуального права – ч. 5 ст. 142 ЦПК України, яка дає право відповідачці на отримання компенсації судових витрат при залишенні позову без розгляду, за наявності підстав для задоволення відповідної заяви, помилково застосовує приписи ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає можливість покладення судових витрат на сторону, яка зловживає процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони;
- суд проігнорував приписи ч. 5 ст. 142 ЦПК України та заяву відповідачки, вийшовши за її межі, при цьому суто формально зазначивши, що пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача;
- звертає увагу на те, що позивач був обізнаний, що відповідачка несе витрати у зв`язку із розглядом справи, про що було зазначено у відзиві, проте не залишив вимоги без розгляду після отримання відзиву та не мінімізував їх (в.м. а.с. 20-29).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: Назарової М.В. (суддя – доповідач), Комлевої О.С., Коновалової В.А.) за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (в.м. а.с. 43-43зв., 49).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2025 здійснено заміну судді Комлевої О.С. на учасника постійно діючого складу колегії – суддю Кострицького В.В. (в.м. а.с. 60).
У судовому засіданні 02.12.2025 колегія суддів, радячись на місці, ухвалили витребувати з Пересипського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи № 523/21290/23, розгляд справи відкласти (в.м. а.с. 61).
16.12.2025 до Одеського апеляційного суду надійшли всі матеріали цивільної справи № 523/21290/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВерраФінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу (в.м. а.с. 68).
У судове засідання 28.04.2026, учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач ТОВ «Верра Фінанс» у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судову повістку-повідомлення на 28.04.2026 отримали в електронного кабінеті підсистеми «Електронний суд» 09.03.2026 о 06:20:31, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа, відповідач ОСОБА_1 – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки її повноважний представник ОСОБА_3 судову повістку-повідомлення на 28.04.2026 отримав в електронного кабінеті підсистеми «Електронний суд» 09.03.2026 о 06:24:36, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа, відповідач ОСОБА_2 – у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судова повістка-повідомлення на 28.04.2026, направлена за адресою, встановленою судом в передбаченому ч. 6 с. 187 ЦПК України (а.с. 161 т. 5), повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», не з`явилися, що в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу. 
Ухвалою суду від 10 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» Царюк Марії Зенонівни про залишення без розгляду частини позовних вимог. 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу – залишено без розгляду.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2023 року, а саме: арешт - квартири загальною площею 50,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2613457751100; - машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 10,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2598268151100; - машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 13,8 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2596440951100.
Продовжено розгляд справи за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення боргу (т. 2, а.с. 14-14зв.).
На адресу суду 19.06.2024 року (вх. № 4296) надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 – Сігнаєвського А.О. про розподіл судових витрат. В обґрунтування заяви представник зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Та, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До відзиву на позовну заяву надано попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі: 30 000 гривень (т. 2, а.с. 16-17). 
До заяви про розподіл витрат на правничу допомогу представником надані платіжне доручення на суму: 15 000 грн, 2 000 грн та 4 000 грн (т. 2, а.с. 19-21) та зазначає про те, що на виконання вимог ст. 134ЦПК України заявницею разом із першою заявою по суті справи – відзивом на позов – надано попередній розрахунок судових витрат орієнтовно у розмірі 30000 грн.
На адресу суду 08.07.2024 (вх. № 4637) надійшло клопотання позивача ТОВ «Верра Фінанс» про зменшення розміру судових витрат на правничу дорогу за підписом представника позивача Царюк М.З., зазначає, що у вказаній справі суд навіть не перейшов до розгляду справи по суті, вказані відповідачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності, розумності їх розміру (ст. 137 ЦПК) та їх стягнення становить надмірний тягар, тому просив зменшити розмір таких витрат до 1500 грн (т. 2, а.с. 23-29). 
Ухвалою суду від 12 липня 2024 у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сігнаєвського Андрія Олеговича про розподіл судових витрат – відмовлено (т. 2, а.с. 31-32). 
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Сігнаєвським Андрієм Олеговичем подано апеляційну скаргу (в.м. а.с. 52-60). 
Постановою Одеського апеляційного суду від 10.04.2025 року апеляційну скаргу задоволено частково. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. 
Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу – залишено без розгляду (в.м. а.с. 95-98зв.). 
У постанові апеляційній суд зазначив, що «…представник ОСОБА_4 , звертаючись до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про ухвалення додаткового рішення та надаючи докази, не заявив окремого клопотання про поновлення строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Заява про розподіл судових витрат клопотання про поновлення строку також не містить.
Передбачений частиною шостою статті 142 ЦПК України п`ятнадцятиденний строк встановлено для суду, протягом якого він може вирішити питання про розподіл витрат у випадку залишення позову без розгляду, а не для учасника судового процесу, протягом якого він повинен подати докази понесених витрат.
Отже, у цій справі сторона відповідача повинна була дотримуватись частини восьмої статті 141 ЦПК України, адже вимога щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, де судові дебати відсутні.
Водночас заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (аналогічний висновок викладений у пунктах 57-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ураховуючи викладене колегія суддів вважає, що всупереч частині восьмій статті 141 ЦПК України відповідач подав до суду докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу 18.06.2024 року, в той час як передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденний строк для їх подання закінчився 17.06.2024 року. Вимог про поновлення пропущеного процесуального строку відповідачем не заявлено. Положення частини восьмої статті 141 ЦПК України мають імперативний характер та зобов`язують суд залишити без розгляду таку заяву (клопотання).
Проте суд першої інстанції не врахував зазначені вище обставини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для залишення заяви від імені якої діє представник Сінгаєвський Андрій Олегович, про розподіл судових витрат без розгляду.»
Звертаючись 25.04.2025 до Пересипського районного суду з заявою про розподіл судових витрат, Григор`єва Юлія Прокопіївна надала разом з вищевказаною заявою заяву про поновлення строку на подачу доказів понесених судових витрат, відповідно до якої зазначила, що відповідно до положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк. 
ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду апеляційної скарги (в апеляційній інстанції) з`ясувалось що заяву про розподіл судових витрат було подано із запізненням на один день та не через «Електронний суд», що стало підставою для скасування попередніх рішень і залишення заяви про розподіл судових витрат без розгляду. 
Тому, з урахуванням викладеного заявник просить поновити строк на подачу доказів на підтвердження судових витрат та заяви про їх розподіл. 
Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подання заяви, суд першої інстанції виходив з того, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України). 
Згідно ч. 4 ст. 127 ЦПК України Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Як встановлено судом та зазначено у постанові Одеського апеляційного суду від 10.04.2025 року строк на подання заяви про розподіл судових витрат пропущено на 1 день.
З огляду на це, суд вважав поважними причини пропуску такого строку і поновив його.
Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, зазначивши, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено, як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема права на подання відзиву на позовну заяву та права звернення за правничою допомогою. 
Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5 ст.142 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та, переглядаючи оскаржувану ухвалу за доводами апеляційної скарги вважає за потрібне зазначити наступне.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Частинами 5 та 6 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Такий висновок викладений Верховним Судом, зокрема в постановах від 26 вересня 2018 року в справі № 148/312/16-ц, від 12 листопада 2022 року в справі № 359/9512/17, від 14 січня 2021 року в справі № 521/3011/18, від 28 серпня 2025 року у справі № 357/5156/23.
Таким чином помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд, посилаючись на спеціальну норму процесуального права – ч. 5 ст. 142 ЦПК України, яка дає право відповідачці на отримання компенсації судових витрат при залишенні позову без розгляду, за наявності підстав для задоволення відповідної заяви, помилково застосовує приписи ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає можливість покладення судових витрат на сторону, яка зловживає процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, оскільки із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (постанова ВС від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18). Та при цьому, саме статтею 44 ЦПК України передбачений перелік дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами.
У зв`язку з цим аргументи скаржника про те, що суд проігнорував приписи ч. 5 ст. 142 ЦПК України та заяву відповідачки, вийшовши за її межі, при цьому суто формально зазначивши, що пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача також не заслуговують на увагу.
Щодо доводів апеляційної скарги, що заявлені позовні вимоги є зловживанням правом з боку позивача та що спір виник через неправильні дії позивача та позивач був обізнаний, що відповідачка несе витрати у зв`язку із розглядом справи, про що було зазначено у відзиві, проте не залишив вимоги без розгляду після отримання відзиву та не мінімізував їх, то такі колегія суддів відхиляє, зазначаючи таке.
З матеріалів справи вбачається, що до суду із позовом ТОВ «Верра Фінанс» звернулися 28.11.2023 (т. 1, а.с. 3-84).
29.01.2024 ОСОБА_1 в особі свого представника Сігнаєвського А.О. подала відзив на позовну заяву (т. 1, 95-113).
05.03.2024 ТОВ «Верра Фінанс» подали відповідь на відзив (т. 1, 119-252).
08.03.2024 до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 1-3).
11.04.2024 ТОВ «Верра Фінанс» подали заяву про залишення позовних вимог без розгляду в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 9).
Таким чином, з огляду на процесуальну хронологію та фактичний проміжок часу з моменту пред`явлення позову до залишення позову в частині вимог до ОСОБА_1 без розгляду, не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що позивач пред`явив завідомо безпідставний позов чи вчиняв будь-які умисні дії на затягування розгляду справи, а його звернення до суду за захистом порушеного права, а також дії, направлені на такий захист, не можуть вважатися необґрунтованими, як слушно зауважено і судом першої інстанції.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Таким чином, порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Сігнаєвського Андрія Олеговича залишити без задоволення.
Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 15 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 28 квітня 2026 року 

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький