Справа № 504/3496/23
Провадження № 2/507/480/2026
Номер рядка звіту 71
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
"13" травня 2026 р.  селище Любашівка 

Любашівський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді - Вужиловського О.В.,
при секретарі - Войковській І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Подільського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: орган опіки та піклування Визирської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач вказує, що він проживав разом із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2008 року. За час спільного проживання в них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2014 році шлюб між ними розірвано. В 2022 році відповідачка залишила дитину і з того часу не спілкується з нею, матеріально не підтримує та не займається її вихованням. З 2022 року дитина проживає з ним, знаходиться на повному його утриманні, він особисто займається вихованням дитини. Відповідач самоусунулася від виховання та догляду за дитиною, не займається її вихованням, не спілкується з дитиною, не надає матеріальної допомоги. Тому, просив суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, заперечень не надала, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи відповідно до ст.ст. 128-130 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду (а.с. ). 
Представник третьої особи надав в судове засідання висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки, а також заяву про розгляд справи за відсутності представника служби.
Процесуальні дії у справі.
01 квітня 2026 року ухвалою судді провадженні у даній справі відкрито.
30 квітня 2026 року підготовче судове засідання по даній справі було закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6).
З характеристики ОСОБА_3 видно, що вона навчається у Визирському ліцеї, характеризується позитивно. Вихованням дитини займається батько, а мати не приймає участі у її вихованні (а.с. 7).
Згідно характеристики ОСОБА_1 видно, що він проживає в АДРЕСА_1 в житловому будинку, який належить його сестрі. ОСОБА_1 характеризується позитивно, скарг на нього не надходило, працює по найму (а.с. 8).
З довідки Визирської сільської ради Одеського району Одеської області № 372 від 15 серпня 2023 року видно, що ОСОБА_1 з 28 червня 2022 року проживає в с.Визирка разом із донькою - ОСОБА_3 . Мати проживає окремо (а.с. 10).
З рішення Любашівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2014 року видно, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 11).
Судовим наказом від 16.03.2023 року із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3 (а.с. 12).
Із заяви ОСОБА_2 від 08 грудня 2025 року, яка посвідчена нотаріально, видно, що ОСОБА_2 повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 (а.с. 65).
З письмових пояснень ОСОБА_3 , які є в матеріалах цивільної справи, видно, що вона проживала з батьками до 2014 року. Після цього, вона з ОСОБА_2 переїхала проживати у Вінницьку область до ОСОБА_4 , з яким проживали до 2017 року. В 2019 році мати залишила її вдома із сестрою і до ранку не повернулась. Її із сестрою забрали працівники орну опіки та піклування і помістили в лікарню. Після цього, приїхав батько та забрав її до себе. З 2019 року мати вона взагалі не бачила, а з 2023 року взагалі перестала з нею спілкуватись по телефону (а.с. 48-49). 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно висновку органу опіки та піклування Визирської сільської ради Одеського району Одеської області № 339 від 18 грудня 2025 року видно, що визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Визирської сільської ради Одеського району Одеської області № 339 від 18 грудня 2025 року (а.с. 69-90).
Суд приймає даний висновок до уваги та вважає, що в судовому засіданні доведено факт ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_3 , що підтверджується вищезазначеними доказами, відомостями щодо житлово-побутових умов позивача. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, жодного разу не з`явилась, на надала будь-якого відзиву, на засідання комісії у справах дітей не з`явилась, будь-яких пояснень не надала, що позбавляє суд можливості встановити її відношення до дитини, тому суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача підлягають задоволенню. 
 
Розподіл судових витрат між сторонами. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач заяв про розподіл судових витрат до суду не надавав, а тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-268, 430 ЦПК України, ст.ст. 164, 180-183 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: орган опіки та піклування Визирської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительку АДРЕСА_2 позбавити батьківських прав відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копію рішення суду надіслати до Любашівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 

Суддя: Вужиловський О.В.