Справа № 215/9188/25 
2/215/1294/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 червня 2026 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Науменко Я.О., 
за участю: секретаря Оніщенко Ю.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представників: позивача Жукова О.А.,
відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №8 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №215/9188/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання,
ВСТАНОВИВ:
02 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька позивача внаслідок професійного захворювання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача ОСОБА_3 у період з 21 жовтня 1994 року по 26 лютого 2007 року працював у структурних підрозділах ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. За результатами розслідування хронічного професійного захворювання у нього було встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень, виникнення якого пов`язане з умовами праці на підприємстві відповідача. Позивач зазначає, що внаслідок професійного захворювання ОСОБА_3 було встановлено втрату професійної працездатності та інвалідність. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Згідно з наданими медичними документами та висновками компетентних органів смерть настала внаслідок захворювання, яке має професійний характер та перебуває у причинному зв`язку з умовами праці на підприємстві відповідача. Посилаючись на те, що смерть батька спричинила їй значні душевні страждання, втрату моральної підтримки та істотні зміни у звичному способі життя, позивач просить стягнути з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на її користь моральну шкоду у розмірі 700 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Ухвалою від 04.12.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд у порядку загального та призначено підготовче судове засідання на 12.12.2025.
05.12.2025 від представника відповідача - адвоката Львова А.Л. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№25197). 
12.12.2025 надійшла заява від представника відповідача про відкладення розгляду справи.
12.12.2025 справу було відкладено на 30.01.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання у суді.
29.12.2025 від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
31.12.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_3 та встановленим йому за життя професійним захворюванням. Вказував, що подані до суду медичні документи не містять беззаперечного підтвердження того, що смерть настала саме внаслідок професійного захворювання, а матеріали справи не містять висновку компетентного медичного органу щодо наявності такого причинного зв`язку. Також звертав увагу на неповноту наданої медичної документації та необхідність дослідження додаткових доказів, які б підтверджували обставини смерті померлого та її зв`язок із професійним захворюванням. Крім того, представник відповідача зазначав, що за життя ОСОБА_3 було встановлено лише часткову втрату професійної працездатності без встановлення інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, тоді як у подальшому йому було встановлено інвалідність за загальним захворюванням. Також наголошував на тому, що померлий досяг похилого віку та мав інші захворювання, які могли вплинути на стан його здоров`я та настання смерті. Також представник відповідача не погоджувався із визначеним позивачем розміром моральної шкоди, вважаючи його завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Зазначав, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про винятковий характер моральних страждань чи істотні зміни у її житті, а заявлена до стягнення сума не узгоджується із судовою практикою у справах даної категорії. При цьому посилався на те, що при визначенні розміру відшкодування суд повинен враховувати всі обставини справи, характер правопорушення, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення. Окрім цього, представник відповідача зазначав, що питання оподаткування сум відшкодування моральної шкоди регулюються податковим законодавством та не належать до предмета розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з чим просив не зазначати в резолютивній частині рішення висновків щодо нарахування чи ненарахування податків та інших обов`язкових платежів. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
31.12.2025 надійшли від представника відповідача ряд клопотань, які були вирішені в судовому засіданні.
27.01.2026 від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
30.01.2026 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Справу було відкладено на 16.02.2026 у зв`язку з відсутністю електропостачання у суді.
16.02.2026 до справи був залучений представник позивача ОСОБА_4 , відповідно до договору про надання правової допомоги. У судовому засіданні було оголошено перерву до 05.03.2026.
24.02.2026 від представника позивача - адвоката Жукова О.В. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
У судовому засіданні 05 березня 2026 року судом було оголошено перерву до 19 березня 2026 року з метою забезпечення реалізації процесуальних прав сторін, зокрема для надання представнику відповідача можливості ознайомитися з документами, долученими позивачем до матеріалів справи.
19.03.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Справу було відкладено на 13.04.2026.
13.04.2026 у судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.05.2026.
Ухвалою від 13.04.2026 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання справ в одне провадження.
11.05.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 15.06.2026 перед судовими дебатами.
Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, а також представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Так, з матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 30 березня 2004 року (а.с. 17).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 24 листопада 2023 року (а.с.7).
ОСОБА_3 у період з 21.10.1994 по 26.02.2007 працював на різних посадах та в різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», робота в яких передбачена Списком №1. 
Відповідно до Акта розслідування хронічного професійного захворювання № 25 від 18 травня 2009 року щодо ОСОБА_3 комісією встановлено наступне. Так, згідно з пунктом 13 Акта, за результатами атестації робочих місць 2001 року умови виробничого середовища відносилися до 3 класу 3 ступеня шкідливості, важкість праці - до 3 класу 1 ступеня шкідливості, а напруженість праці визнавалася допустимою. Відповідно до пункту 14 Акта, ОСОБА_3 встановлено основний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень І-ІІ ступеня (пилотоксичний бронхіт І-ІІ ступеня, емфізема легень І-ІІ ступеня), легенева недостатність І-ІІ ступеня (J62.8). Згідно з пунктом 15 Акта, на момент проведення розслідування ОСОБА_3 був пенсіонером та на підприємстві не працював. Пунктом 16 Акта встановлено, що професійне захворювання виникло за обставин виконання ОСОБА_3 трудових обов`язків газорізальника на дільниці дроблення руди ДФ-1 у період з 21.10.1994 по 26.02.2007, де він зазнавав впливу виробничого пилу, шкідливих хімічних речовин та несприятливого мікроклімату. Також враховано його роботу газорізальником та електрозварником у РСК «Перспектива» з 20.09.1990 по 17.08.1994 в умовах підвищеної запиленості повітря робочої зони та перевищення гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин. Відповідно до пункту 17 Акта, причиною професійного захворювання визначено роботу протягом 18 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % у концентрації 5,2 мг/м? при ГДК 1,0 мг/м?, шкідливих хімічних речовин (марганцю - 0,29 мг/м? при ГДК 0,2 мг/м?, оксиду вуглецю - 3,6 мг/м? при ГДК 20,0 мг/м?), а також несприятливого мікроклімату, що характеризувався відносною вологістю повітря 83 % при нормі 75 % та температурою повітря 4,8 °С при нормі 15-21 °С. Пунктом 18 Акта з метою ліквідації та запобігання професійним захворюванням начальнику ДФ-1 ОСОБА_5 запропоновано розробити заходи щодо зменшення запиленості на робочих місцях газорізальників та погодити їх з Тернівською СЕС. Згідно з пунктом 19 Акта особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, визначено керівництво державного підприємства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» у період з 1994 по 1996 та роботодавця ВАТ «Північний ГЗК» у період з 1996 по 2007, якими порушено вимоги статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с.11-12).
Судом встановлено, що після складення Акта розслідування хронічного професійного захворювання від 15 травня 2009 року № 25 комісією, призначеною наказом ВАТ «ПівнГЗК» від 24.04.2009 № 775, відповідно до пункту 78 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1112, було складено Акт про узгоджену редакцію пункту 19 Акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 щодо ОСОБА_3 . Зі змісту зазначеного акта вбачається, що комісія дійшла висновку про неможливість встановлення конкретних посадових осіб, винних у виникненні професійного захворювання ОСОБА_3 . Такий висновок обґрунтовано тим, що виробничий процес на комбінаті здійснювався із застосуванням технології, обладнання, машин та механізмів, експлуатація яких об`єктивно супроводжувалася впливом на працівників шкідливих виробничих факторів. При цьому зазначено, що проєкт комбінату пройшов державну експертизу на відповідність чинним нормативно-правовим актам з охорони праці, а тому комісія не вбачала підстав для покладення відповідальності за виникнення професійного захворювання на конкретних посадових осіб підприємства. У зв`язку з наведеним пункт 19 Акта розслідування хронічного професійного захворювання було викладено в новій редакції, відповідно до якої встановити посадових осіб, винних у виникненні професійного захворювання ОСОБА_3 , не виявилося можливим. Також вказаним актом передбачено, що він є невід`ємною частиною Акта розслідування хронічного професійного захворювання від 15 травня 2009 року № 25 та підлягає врахуванню під час оцінки обставин виникнення професійного захворювання і причин його розвитку (а.с.12 на звороті).
Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть №174 від 24 листопада 2023 року, протоколу патологоанатомічного дослідження №174 причиною смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є легенево-серцева недостатність та хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 8-8 на звороті,13-14 на звороті).
У Витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №125/25/1745/В від 07.10.2025 зазначено, що згідно анамнезу захворювання, наданих медичних документів, протоколу патологоанатомічного дослідження №174 від 24.11.2023 КНП «Криворізька МЛ №7» КМР встановлено причинний зв`язок смерті із професійним захворюванням хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ), а.с.15-16 зворот.
На підтвердження зміни прізвища позивачкою до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про укладення шлюбу та розірвання шлюбу (а.с.18, 19, 20, 21, 22). З наданих документів вбачається, що ОСОБА_1 протягом життя неодноразово змінювала прізвище у зв`язку з укладенням та розірванням шлюбів. Надані свідоцтва підтверджують послідовність зміни її прізвища та ідентифікують особу позивачки як доньку ОСОБА_3 .
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч. 2 ст.1168 ЦК України.
Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч. 4 ст. 43 Конституції України.
Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому смертю фізичної особи, тому право на відшкодування зазначеної шкоди виникло у позивача на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Суд критично оцінює доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на таке.
Твердження відповідача про відсутність належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_3 та встановленим йому професійним захворюванням спростовуються наявними у справі доказами. Як встановлено судом, за життя ОСОБА_3 було встановлено професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, висновками МСЕК та іншими медичними документами. При цьому професійне захворювання виникло внаслідок тривалого впливу шкідливих виробничих факторів під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.
Посилання представника відповідача на відсутність окремого висновку компетентного медичного органу щодо причинного зв`язку між професійним захворюванням та смертю померлого не спростовує встановленого факту заподіяння шкоди здоров`ю працівника внаслідок виконання ним трудових обов`язків у шкідливих умовах праці. Предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди, завданої члену сім`ї померлого внаслідок професійного захворювання останнього, а тому для вирішення спору підлягає встановленню факт наявності професійного захворювання, його зв`язок з умовами праці та факт моральних страждань позивача у зв`язку зі смертю батька.
Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що за життя ОСОБА_3 не було встановлено інвалідність у зв`язку з професійним захворюванням. Вказана обставина сама по собі не спростовує факту наявності у нього професійного захворювання та не впливає на право позивача на відшкодування моральної шкоди, оскільки юридично значущим у даному випадку є встановлення факту професійного захворювання та його зв`язку з умовами праці, що підтверджується належними та допустимими доказами.
Посилання представника відповідача на похилий вік померлого та наявність у нього інших захворювань також не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки такі обставини не спростовують факту заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_3 внаслідок тривалого впливу шкідливих виробничих факторів та не виключають наявності моральних страждань його близьких родичів у зв`язку із втратою батька.
Щодо заперечень відповідача стосовно розміру моральної шкоди суд зазначає, що визначення розміру такого відшкодування належить до дискреційних повноважень суду та здійснюється з урахуванням характеру і тривалості моральних страждань, глибини душевних переживань, характеру порушеного права, а також вимог розумності, виваженості та справедливості. Саме по собі посилання відповідача на завищеність заявленої суми без наведення належних доказів не є підставою для відмови у позові.
Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо неможливості зазначення у резолютивній частині рішення висновків про оподаткування присуджених сум, оскільки зазначення порядку виконання рішення та визначення характеру присуджених виплат не виходить за межі предмета спору та здійснюється судом відповідно до вимог чинного законодавства.
Таким чином, наведені у відзиві заперечення зводяться до незгоди відповідача із заявленими вимогами та не спростовують встановлених судом обставин щодо наявності у ОСОБА_3 професійного захворювання, отриманого внаслідок роботи в шкідливих умовах праці, а також права позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.
На думку суду, відповідач Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» є особою, яка несе відповідальність за відшкодування моральної шкоди позивачці як дочці померлого ОСОБА_3 , оскільки смерть останнього настала внаслідок професійного захворювання, отриманого під час виконання трудових обов`язків в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Судом встановлено, що позивачка є рідною дочкою померлого та перебувала з ним у близьких сімейних відносинах. Втрата батька є незворотною подією, яка об`єктивно спричиняє значні душевні страждання, переживання, відчуття втрати, смутку та психологічного дискомфорту. Смерть батька позбавила позивачку можливості підтримувати звичні сімейні стосунки, отримувати батьківську турботу, моральну підтримку, поради та допомогу, на які вона могла розраховувати за його життя. Суд враховує, що моральна шкода, завдана смертю близької людини, не має майнового вираження та не може бути повністю компенсована грошовими коштами. Разом із тим втрата батька призвела до істотних змін у житті позивачки, порушення її душевної рівноваги та необхідності пристосування до нових життєвих обставин без участі та підтримки найближчого родича. Оцінюючи характер і обсяг моральних страждань позивачки, суд виходить із того, що смерть ОСОБА_3 внаслідок професійного захворювання позбавила її можливості й надалі підтримувати родинні зв`язки з батьком, спілкуватися з ним, отримувати його допомогу та підтримку, що безумовно спричинило їй моральні переживання та душевні страждання. Враховуючи характер правопорушення, тривалість роботи померлого в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, наслідки у вигляді розвитку професійного захворювання та подальшої смерті працівника, а також глибину душевних страждань позивачки, суд доходить висновку про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди за рахунок відповідача.
Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
Так, донька втратила батька, який займав важливе місце в її житті. Його смерть спричинила психологічну травму позивачці. Смерть батька однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.
Позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушено її нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя.
Враховуючи наведене, а також виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму її життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 250 000,00 гривень, тим самим задовольняючи позов частково.
При вирішенні питання щодо оподаткування сум, які стягнуто судом на відшкодування завданої моральної шкоди, суд зазначає про наступне.
Згідно з ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 235/3143/24, проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди; цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів; можливість вирішення цивільного позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди не потребує залучення до участі у такій справі Верховної Ради України та/або Державної податкової служби України; правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
З урахуванням викладеного: (1) необґрунтованим є вирішення судами у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Це є підставою для відповідної зміни судових рішень.
Отже, враховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення грошового відшкодування завданої моральної шкоди без утримання податку, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, враховуючи встановлені обставини настання нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, наявність причинного зв`язку між порушенням відповідачем вимог законодавства про охорону праці та смертю батька позивача, а також характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із втратою близької людини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Разом із тим, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, а також компенсаційний характер такого відшкодування, суд вважає заявлений позивачем розмір моральної шкоди завищеним, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в сумі 2 500,00 грн.
Керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 89, 137-141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2 500,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Повне рішення складено 24 червня 2026 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; не має електронного кабінету в ЄСІТС.
Представник позивача: адвокат Жуков Олексій Анатолійович, місце здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_2 ; наявний електронний кабінет в ЄСІТС.
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00191023, місцезнаходження за адресою: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг; наявний електронний кабінет в ЄСІТС.
Представник відповідача: адвокат Львов Андрій Леонідович, РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ; наявний електронний кабінет в ЄСІТС.

Суддя