Справа № 202/10901/25
Провадження № 2/202/1463/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

09 квітня 2026 року  м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Дребот І.Я.,
за участю секретаря судового засідання Козиря Ю.Ю.,
учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 ,,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у 2011 році було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Зазначає, що вказане майно набуте за час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з відсутністю згоди щодо поділу спільного майна, позивачка просить здійснити його поділ у судовому порядку.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на положення статей 60, 61, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України та статті 368 Цивільного кодексу України, відповідно до яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а частки подружжя при поділі такого майна є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом.
У відповіді на відзив від 26.01.2026 року представник позивача заперечувала доводи відповідача та підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Зазначала, що спірна квартира набута під час шлюбу, у зв`язку з чим є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доводи відповідача щодо придбання майна за особисті кошти вважала недоведеними, оскільки належних та допустимих доказів отримання таких коштів не надано. Також вказувала, що придбання квартири відбулося за її нотаріально посвідченою згодою, що підтверджує набуття майна у спільну сумісну власність. Крім того, представник позивачки наполягала на стягненні витрат на правничу допомогу, зазначаючи, що вони підтверджені договором, актом наданих послуг та є обґрунтованими, а їх фіксований розмір відповідає домовленостям сторін. З урахуванням викладеного, остання просила визнати спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку цієї квартири та стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпра Дребот І.Я. від 12.11.2025 року Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпра Дребот І.Я. від 24.11.2025 року  прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 07.01.2026 року.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 07.01.2026 року відкладено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя на 05.02.2026 року.
У відзиві на позовну заяву від 19.01.2026 року відповідач проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Зокрема зазначив, що спірна квартира була придбана у період шлюбу за його особисті кошти, отримані від продажу квартири, яка належала його родичу та була фактично передана відповідачу, а також частково за кошти його батьків, у зв`язку з чим таке майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відповідач посилався на те, що позивачка надала згоду на придбання квартири у приватну власність відповідача, що виключає підстави для її поділу. Також відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, вважаючи їх необґрунтованими та неспівмірними, з огляду на відсутність належного підтвердження понесених витрат, незначну складність справи та свій майновий стан.
05.02.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.03.2026 року.
18.03.2026 оголошено перерву в судовому засіданні до 31.03.2026 року.
31.03.2026 проведення судового засідання було неможливим у зв`язку з непрацездатністю системи ВКЗ, справу знято з розгляду та призначено на 06.04.2026.
06.04.2024 представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, просила позов задоволити.
06.04.2024 представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві.
Судом встановлено, що 12.10.2007 Амур - Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , Відповідач), про що складено відповідний актовий запис № 1193 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 12.10.2007.
21 травня 2011 року подружжям на підставі договору купівлі-продажу ВРК № 811249 була придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 , про що свідчить Витяг про Державну реєстрацію прав, від 27.06.2011 року № 30435609.
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 14.11.2025 року, оціночна вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 становить 1 936 192,39 грн.
Сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Норми права з яких виходив суд.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2007 року. У період перебування у шлюбі, а саме 21 травня 2011 року, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем.
Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком того, що виключене з цивільного обороту.
Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або законом.
Оскільки спірна квартира була набута під час шлюбу, презюмується, що вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що квартира була придбана за його особисті кошти, а також за кошти його батьків та дядька. 
Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що спірна квартира була придбана відповідачем за кошти, які йому дав його рідний дядько.
Однак відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доказування зазначених обставин покладається на сторону, яка їх заявляє.
Судом встановлено, що належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт придбання спірної квартири виключно за особисті кошти відповідача або кошти, що належать до його особистої приватної власності у розумінні статті 57 Сімейного кодексу України, до матеріалів справи не надано. Самі по собі посилання відповідача на такі обставини не можуть вважатися достатніми доказами.
Крім того, надання позивачкою нотаріально посвідченої згоди на укладення договору купівлі-продажу не свідчить про набуття майна у виключну приватну власність відповідача та не спростовує презумпцію спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами.
Враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо порядку поділу майна та відсутність підстав для відступу від принципу рівності часток, суд вважає за необхідне визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину спірної квартири.
Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 141 цього Кодексу судові витрати покладаються на сторону, яка програла спір.
Позивачкою на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано відповідний договір та документи, що підтверджують обсяг і вартість наданих послуг. Водночас, оцінюючи розмір заявлених витрат з урахуванням принципів розумності, співмірності та складності справи, суд вважає за можливе частково їх задовольнити та визначити розмір відшкодування у сумі 10 000 грн.
Також з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі з урахуванням розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, 81, 133, 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7744,76 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення проголошено 20.04.2026 року о 12.00 год.

Суддя    І.Я. Дребот